Fu Manchu je bil eden najznamenitejših umetnikov bežanja
živalskega vrta v Omahi v 60-ih letih 20. stoletja.
Vendar ni bil umetnik,
temveč orangutan.
Pazniki, ki so ga vsak večer zaklenili v ogrado,
so bili zbegani, ko so ga zjutraj našli izven ograde, v družbi drugih opic,
ali na strehi, kjer se je sončil.
Šele, ko so namestili kamere, so ugotovili,
da je Fu Manchu odklepal ključavnico
s pomočjo žice, ki jo je hranil pod vrečkami v licih.
Paznikov Fu Manchujeva prebrisanost ne bi smela presenetiti.
Z ostalimi človeku podobnimi opicami -
gorilami, šimpanzi in bonobi -
sodi orangutan v naše družinsko drevo človečnjakov,
ki obstaja že 14 milijonov let.
Orangutani med bratranci niso edinstveni zgolj zaradi svojih vpadljivih rdečih las.
Kot edina človeku podobna opica iz Azije,
so se orangutani prilagodili življenju visoko v drevesnih krošnjah.
Veliko veščin, ki se jih naučijo, se prenese prek posebne vezi,
ki jo imajo s svojimi materami,
najdaljšo v živalskem kraljestvu, če odštejemo človeka.
Orangutanke navadno skotijo enega mladiča naenkrat
in tudi 8 let ne povržejo naslednjega.
To omogoča mladičem, ki so sprva povsem odvisni od matere,
veliko časa za učenje plezanja
in razlikovanja med stotinami rastlin, ki sestavljajo njihov jedilnik.
Orangutanke ostanejo s svojimi materami celo v najstniška leta,
da se priučijo skrbi za mladiče.
Ko odraščajo, prek interakcije s svojimi vrstniki in sorojenci
razvijejo tudi kompleksen nabor socialnih veščin.
Kakor mi,
mladi orangutani nehote oponašajo mimiko
in čustva svojih prijateljev,
vključno z vzorci, ki močno spominjajo na človeško smehljanje in smeh.
Ko se končno sami odpravijo v svet,
še naprej razvijajo svojo iznajdljivost,
ko uporabljajo priučene veščine.
Odrasli vsak večer zgradijo gnezdo tako, da previdno prepletejo veje
ter jih prekrijejo z mehkim listjem, blazinami in odejami.
Za to je potrebna spretnost, koordinacija in čut za oblikovanje.
Uporabljajo tudi različna orodja, da si olajšajo življenje v džungli.
Veje uporabijo kot lovilec muh in praskalnik za hrbet,
ko dežuje, si izdelajo dežnike,
iz mehkih listov naredijo rokavice,
ali jih uporabijo kot obveze za oskrbo ran.
Vendar njihova inteligenca seže mnogo dlje.
Raziskave v nadzorovanih okoliščinah so pokazale, da so orangutani sposobni
samozavedanja, saj so ena redkih vrst, ki prepozna svoj odsev v ogledalu.
Kažejo tudi izredno daljnovidnost, sposobnost načrtovanja in kognicijo.
V enem poskusu so orangutana naučili uporabljati slamico,
s katero je iz embalaže spil najljubšo sadno juho.
Ta orangutan je kasneje izbiral med slamico
in grozdom, ki bi ga lahko takoj pojedel;
odločil se je za slamico, če bi slučajno dobil še eno škatlo juhe.
V drugem poskusu so orangutani ugotovili, da s pljuvanjem vode v dolge cevi,
dosežejo arašide, ki so bili na dnu.
Čeprav so orangutani kognitivne preizkuse opravili s petico,
določenih težav ne morejo rešiti brez naše pomoči.
Indonezija ima najvišjo stopnjo razgozdovanja na svetu.
Letno požgejo tisoče kvadratnih kilometrov deževnega gozda
za vzdrževanje lesne industrije in proizvodnje palmovega olja.
30.000 orangutanov, ki živijo v divjini, je tako izpostavljenih divjim lovcem.
Ti ubijejo matere, da lahko mladiče prodajo za eksotične ljubljenčke.
K sreči se zgodba ne konča vedno tako.
Sirote včasih zasežejo in jim dajo še eno priložnost.
V posebnih gozdnih šolah si opomorejo od čustvenih travm
in nadaljujejo z učenjem bistvenih življenjski veščin.
Okoliščinam navkljub kažejo te sirote izjemno trdoživost
in pripravljenost za učenje.
V malajščini beseda orangutan pomeni "oseba gozda,"
opomin našega skupnega porekla.
Čeprav so orangutani ena najpametnejših živali na Zemlji,
bomo za preprečitev njihovega izumrtja potrebovali ustvarjalnost, sočutje
in daljnovidnost, kar nam je skupno.