Lumea e plină de obiecte incredibile
și de o bogată moștenire culturală.
Când avem acces la ele,
suntem dați peste cap, ne îndrăgostim.
Dar, de cele mai multe ori,
populația lumii trăiește fără acces real la artă și cultură.
Care ar putea fi conexiunile când începem să ne explorăm moștenirea,
locurile minunate și arta din această lume?
Înainte de a începe această prezentare,
vreau doar să punctez câteva aspecte administrative.
Mai întâi, nu sunt un expert în artă sau cultură.
Am ajuns aici din greșeală, dar ador acest lucru.
În al doilea rând, tot ce urmează să vă arăt
aparține unor uimitoare muzee, arhive și fundații
cu care suntem parteneri.
Nimic din acestea nu aparține Google.
Și, în cele din urmă, ceea ce vedeți în spatele meu
este disponibil chiar acum pe telefoanele mobile
și pe laptopuri.
Aceasta este platforma noastră unde puteți explora
mii de muzee și obiecte la îndemână,
în cele mai mici detalii.
E uimitoare diversitatea conținutului.
Dacă am avea doar picturi europene,
dacă am avea doar artă modernă,
cred că ar fi cam plictisitor.
De exemplu, luna asta am lansat canalul „Black History”
cu 82 de expoziții despre arta și cultura din comunitatea respectivă.
Avem şi obiecte uimitoare din Japonia,
centrate în jurul meșteșugurilor, numite „Fabricat în Japonia”.
Iar una dintre expozițiile mele favorite,
cea care de fapt mi-a dat ideea acestui discurs,
este – nu mă așteptam să devin un fan al păpușilor japoneze,
dar sunt, grație acestei expoziții,
care m-a învățat despre meșteșugul inspirat de sufletul acestei păpuşi.
Credeți-mă, este foarte palpitant.
Credeți-mă pe cuvânt.
Așadar, să continuăm.
Un lucru pe care am vrut să-l expun pe această platformă,
pe care îl puteți încerca cu copiii și prietenii voștri acum
este că puteți călători virtual prin aceste instituții uimitoare.
Una din ideile noastre recente a fost cu Muzeul Guggenheim din New York,
unde vă puteți face o idee despre ce înseamnă
să fii chiar acolo.
Puteți merge la parter
și, evident, majoritatea ați fost deja acolo,
și puteți vedea ce capodoperă arhitecturală este.
Imaginați-vă această accesibilitate pentru un puști din Bombay
care studiază arhitectura
și care încă n-a avut șansa să meargă la Guggenheim.
Puteți să vă uitați la obiectele din Muzeul Guggenheim,
puteți să intrați în ele și așa mai departe.
Sunt o mulțime de informații acolo.
Dar nu acesta este scopul discursului meu de astăzi.
Asta deja există.
Ce avem acum reprezintă baza unui viitor extraordinar,
când vine vorba de artă și cultură
și accesibilitatea la artă și cultură.
Așa că am venit azi pe scenă însoțit de bunul meu prieten și artist,
rezident la biroul nostru din Paris, Cyril Diagne,
care e profesor de design interactiv
la Universitatea ECAL din Lausanne, Elvetia.
Cyril și echipa noastră de ingineri
încercăm să găsim aceste conexiuni și să vizualizeze câteva dintre ele.
O să fiu mai rapid acum.
Obiectul pe care îl vedeți în spatele meu – să fie clar:
întotdeauna originalul e mai bun.
În caz că lumea crede că încerc să copiez originalul.
Deci, mai departe.
Obiectul pe care îl vedeți în spatele meu este Venus din Berekhat Ram.
E unul din cele mai vechi obiecte din lume,
găsit pe Înălțimile Golan acum aproximativ 233 de mii de ani,
și care se află în prezent la Muzeul Israel din Ierusalim.
și e printre cele mai vechi obiecte de pe platforma noastră.
Să mărim imaginea.
Vom începe de la acest obiect.
Ce-ar fi dacă ne-am depărta
și am încerca să realizăm propriul nostru big bang cultural?
Cum ar arăta acesta?
Iată cu ce ne ocupăm zi de zi la Institutul Cultural:
primim de la instituții peste 6 milioane de artefacte
pentru a face aceste conexiuni.
Prin ele puteți călători în timp
și puteți înțelege mai multe despre societatea noastră.
Le puteți privi din perspectiva planetei noastre
și încercați să vedeți cum ar arăta ea fără frontiere,
dacă doar am organiza arta și cultura.
Putem să le aranjăm în funcție de perioadă,
ceea ce, pentru tocilarul din mine, este fascinant.
Puteți petrece ore în șir privind fiecare decadă
și contribuția acelei decade și a acelor ani
în artă, istorie și cultură.
Ne-am dori să petrecem ore arătându-vă fiecare decadă,
dar acum nu avem timp.
Așa că puteți face acest lucru pe telefonul dumneavoastră.
(Aplauze)
Dacă nu vă deranjează să păstrați aplauzele pentru mai târziu,
nu vreau să pierd timpul,
fiindcă vreau să vă arăt multe lucruri grozave.
Așadar, foarte repede:
puteți trece de aici mai departe la altă idee foarte interesantă.
În spatele acestei imagni frumoase,
în spatele acestei vizualizări,
care este scopul, cum o putem folosi?
Următoarea idee ne-a venit în urma discuțiilor
pe care le-am avut la muzee cu curatorii,
de care, apropo, m-am îndrăgostit,
fiindcă își dedică întreaga viață încercând să spună aceste povești.
Unul dintre curatori mi-a spus: „Amit, cum ar fi dacă ai putea
să creezi un loc cu un curator virtual,
unde toate aceste șase milioane de obiecte
să fie expuse astfel încât să putem vedea conexiunile dintre ele?”
Puteți petrece mult timp, credeți-mă, uitându-vă la diferite obiecte,
încercând să înțelegeti de unde provin.
Este o experiență nebună, gen Matrix.
(Râsete)
Mergând mai departe,
să-l alegem pe faimosul Vincent Van Gogh,
care este foarte bine reprezentat pe această platformă.
Grație diversității instituțiilor cu care colaborăm,
avem peste 211 imagini detaliate ale uimitoarelor opere ale acestui artist,
organizate într-o frumoasă imagine.
Pe măsură ce Cyril mărește imaginea,
puteți vedea toate autoportretele,
puteți vedea natura moartă.
Aș vrea să vă atrag atenția asupra unui exemplu rapid,
care este foarte potrivit:
„Dormitorul”.
Există trei variante ale acestei opere –
una la Muzeul Van Gogh din Amsterdam,
una la Orsay în Paris
și una la Art Institute din Chicago,
care, de fapt, actual reunește
toate cele trei opere,
cred că pentru a doua oară.
Dar ele sunt reunite digital și virtual pentru oricine dorește să le privească
într-un mod total diferit,
în care nu stați la rând împingându-vă cineva de la spate.
Haideți să călătorim prin „Dormitor” foarte repede,
ca să experimentați ce facem cu fiecare obiect în parte.
Ne dorim ca imaginile să vorbească cât se poate de mult
pe o platformă digitală.
Și tot ce vă trebuie este un calculator legat la internet.
(Aplauze)
Cyril, mărește imaginea repejor.
Scuzați-mă, suntem în direct,
trebuie să-i dați lui Cyril un pic de --
iar asta e disponibil pentru fiecare obiect:
artă modernă, artă contemporană, Renaștere -- tot ce vreți,
chiar și sculptură.
Uneori nu știți ce vă poate atrage
la o operă de artă sau la un muzeu sau la o descoperire culturală.
Pentru mine, personal, a fost o adevărată provocare
deoarece când am decis ca asta să ocupația mea de bază la Google,
mama nu prea m-a susținut.
Îmi iubesc mama,
dar s-a gândit că îmi irosesc viața cu chestiile astea de muzeu.
Pentru ea, un muzeu este locul unde mergi când pleci în vacanță,
îl bifezi si gata, nu-i așa?
Mi-au trebuit aproape patru ani și jumătate
să o conving pe minunata mea mamă indiană
că, de fapt, merită efortul.
Și am reușit când, într-o zi, am realizat că îi place aurul.
Așa că am început să-i arăt toate obiectele care conțineau aur.
Iar primul lucru pe care mi l-a spus a fost:
„Cum putem să cumpărăm toate astea?”
(Râsete)
Evident, salariul meu nu este atât de mare
așa că i-am spus: „Nu putem face asta, mamă.
Dar poți să le explorezi virtual.”
Acum mama, de fiecare dată când ne întâlnim, mă întreabă:
„Mai ai ceva aur sau argint în proiectul tău? Poți să-mi arăți?”
Aceasta este ideea pe care încerc s-o ilustrez.
Nu contează cum intri în asta,
din moment ce intri.
Odată intrat, te prinde.
Trecând foarte repede mai departe,
există un fel de idee jucăușă,
care ilustrează punctul de acces,
și am să trec foarte repede prin asta.
Cu toții știm că este uimitor să vedem opera de artă personal.
Dar știm și că mulți dintre noi nu pot face asta,
iar pentru cei care își permit să o facă, este complicat.
Așadar – Cyril, putem să încărcăm călătoria artistică, cum s-o numim?
Nu avem un nume potrivit pentru asta.
Dar, în fond, avem în jur de 1.000 de instituții uimitoare,
din 68 de țări.
Dar să începem cu Rembrandt.
Am avea timp pentru un singur exemplu.
Dar grație diversității,
avem cam 500 de opere uimitoare ale lui Rembrandt
din 46 de instituții și 17 țări.
Să zicem că în următoarea vacanță
doriți să o vedeți pe fiecare dintre ele.
Iată itinerariul vostru:
probabil veți călători 53.000 km,
veți vizita 46 de instituții și, doar ca să știți,
probabil veți elibera 10 tone de emisii de bioxid de carbon.
(Râsete)
Dar rețineți, e vorba de artă,
așa că puteți găsi o justificare într-un fel.
Mergând rapid mai departe,
există ceva un pic mai tehnic și mai interesant.
Tot ce v-am arătat până acum folosește metadate pentru a face conexiuni.
Dar evident că astăzi avem ceva senzațional
despre care vorbește toată lumea, și anume învățare automatică.
Așa că am hotărât să scăpăm de toate aceste metadate
și să vedem ce poate face învățarea automatică,
doar pe baza recunoașterii vizuale a întregii colecții.
Am obținut această hartă foarte interesantă,
aceste grupuri care nu au niciun punct de referință,
ci grupează lucrurile doar pe bază vizuală.
Fiecare grup este el însuși o descoperire de artă pentru noi.
Dar ce vreau să vă arăt foarte repede
este acest uimitor grup de portrete
pe care le-am găsit în muzee din toată lumea.
Dacă poți mări un pic mai mult, Cyril.
Ca să vă arătăm, puteți călători prin portrete.
Practic, puteți alege să călătoriți prin natură, prin cai
și o grămadă de alte grupuri.
Când am văzut toate aceste portrete
am zis „Am putea să facem ceva amuzant pentru copii,
sau să facem ceva nostim
pentru ca oamenii să fie interesați de portrete?”
Pentru că încă n-am vazut
copii cu adevărat încântați când merg la o galerie de portrete.
Am vrut să fac ceva în acest sens.
Așa că am creat ceva numit „potrivire de portrete”.
Este destul de clar,
așa că îl las pe Cyril să-și arate frumoasa lui față.
Practic, ce se întâmplă este că în funcție de cum își mișcă capul,
îl potrivim cu diferite portrete din muzeele lumii.
(Aplauze)
Nu știu ce părere aveți,
dar le-am arătat nepotului și surorii mele,
iar reacția a fost fenomenală.
Tot ce m-au întrebat a fost „Când mergem să le vedem?”
Și, apropo, dacă suntem drăguți,
Cyril, poți să zâmbești și să găsești unul fericit?
Oh, perfect.
Apropo, asta e fără repetiție.
Felicitări, Cyril. Bună treabă.
OK, să mergem mai departe, altfel consumăm tot timpul cu asta.
(Aplauze)
Deci arta și cultura pot fi distractive, așa-i?
Pentru ultimul nostru experiment rapid –
le numim pe toate “experimente” –
ultimul nostru experiment revine la învățarea automatică.
Vă arătăm grupuri vizuale,
dar dacă i-am cere mașinii să denumească aceste grupuri?
Cum ar fi dacă le-ar putea eticheta, fără să folosească metadate?
Avem un fel de motor de căutare
cu care am reușit să potrivim, cred, în jur de 4.000 de etichete.
De fapt nu am facut nimic special aici,
doar am încărcat colecția
și am găsit categorii interesante.
Putem începe cu cai, o categorie foarte clară.
V-ați aștepta să vedeți că mașina a pus
imagini cu cai, nu-i așa?
Asta a și făcut, dar observați că aici
este o imagine abstractă
pe care a reușit să o recunoască și să o includă în grupul cailor.
Avem de asemenea un cap uimitor în chip de cal.
Fiecare are o etichetă care spune de ce a fost inclus în această categorie.
Să mergem la altă categorie care mi se pare foarte nostimă și interesantă,
fiindcă nu înțeleg cum a apărut.
Se numește „Doamnă în așteptare”.
Cyril, mergi foarte repede,
veți vedea că avem aceste uimitoare imagini
cu doamne așteptând sau pozând,
cred, nu prea înțeleg.
Am încercat să întreb cunoscuții de la muzeu
„Ce e asta? Ce se petrece aici?”
Și este fascinant.
Revenind foarte repede la aur,
am vrut să caut aur
și iată cum a etichetat mașina tot aurul.
De fapt nu l-a etichetat ca aur.
Trăim vremuri populare.
L-a etichetat ca “bling-bling”.
(Râsete)
Sunt dur cu Cyril, fiindcă mă mișc prea repede.
În fond, aveți aici tot bling-bling-ul
din muzeele lumii etichetat pentru dumneavoastră.
În fine, pentru a încheia acest discurs și aceste experimente,
ceea ce sper să simțiți după acest discurs este fericire și emoție.
Și ce vedem când vedem fericire?
Dacă privim toate obiectele
etichetate cu „fericire”,
v-ați aștepta la fericire, presupun.
Dar a apărut ceva foarte fascinant și interesant,
această operă a lui Douglas Coupland,
prietenul și rezidentul nostru, numit
„Mi-e dor de creierul meu dinainte de internet”.
Nu știu de ce mașina simte că îi lipsește creierul dinainte de internet
și de ce l-a încadrat aici
dar gândul este foarte interesant.
Uneori mi-e dor de creierul meu dinaintea internetului
dar nu când explorez online arta și cultura.
Așa că scoateți-vă telefoanele, computerele
și vizitați muzee.
Un apel rapid la toți uimitorii
arhivari, istorici, curatori
care stau în muzee și păstrează toată cultura.
Noi putem măcar să ne luăm doza zilnică de artă și cultură
pentru noi și copiii noștri.
Mulțumesc.
(Aplauze)