A világ tele van fantasztikus tárgyakkal
és gazdag kulturális örökséggel.
Amikor hozzájuk férhetünk,
elkápráztatnak, szerelmesek leszünk beléjük.
Ám az esetek többségében
a világ népessége nem fér hozzá a kultúrához és művészetekhez.
Melyek lehetnek a kapcsolatok, amikor elkezdjük felfedezni örökségünket,
a gyönyörű helyeket, és földünk művészetét?
Mielőtt elkezdenénk ezt a bemutatót,
szeretnék tisztázni néhány dolgot.
Először is, én nem vagyok művészeti és kulturális szakértő.
Véletlenül csöppentem bele ebbe, de imádom.
Másodszor, minden, amit önöknek mutatni fogok,
elképesztő múzeumok, archívumok, és alapítványok tulajdona,
akikkel partnerségben állunk.
Semmi sem a Google tulajdona.
Végül pedig, amit a hátam mögött láthatnak,
már most elérhető mobiltelefonjukon
és számítógépükön.
Ez a jelenlegi felületünk, ahol felfedezhetnek
ezernyi múzeumot és tárgyat, egyetlen kézmozdulattal,
rendkívül finom felbontásban.
A tartalom változatossága az, ami elképesztő.
Ha csupán európai festményeink lennének,
ha csupán modern művészetünk lenne,
azt hiszem, kissé unalmas volna.
Például ebben a hónapban indítottuk útnak a "Fekete Történelem" csatornát.
Ez 82 válogatott gyűjteményből áll,
melyek a közösség művészetéről és kultúrájáról mesélnek.
Van néhány elképesztő tárgyunk Japánból is,
a kézművesség köré szervezve, „Japánban készült” név alatt.
Ez az egyik kedvenc kiállításom,
ami az előadásom ötletét is adta,
- sosem gondoltam, hogy egyszer a japán babák rajongójává válok majd.
De az vagyok, ennek a kiállításnak hála,
mely igazán megismertetett azzal a mesteri munkával,
amely a japán babák lelke mögött áll.
Higgyék el nekem, nagyon izgalmas dolog.
Becsületszavamra.
Nos, lépjünk tovább.
Azt szerettem volna még bemutatni ezen a felületen,
amit már most megoszthatnak gyermekeikkel és barátaikkal,
hogy virtuálisan is ellátogathatnak ezekbe a csodálatos intézményekbe.
Egyik mostani ötletünk a New York-i Guggenheim Múzeummal közös:
belekóstolhatnak abba, hogy milyen érzés is lehet
valóban ott sétálni.
Bemehetnek a földszintre,
és persze gondolom, többségük már járt ott.
Láthatják, milyen építészeti remekműről van szó.
De képzeljék el ezt a hozzáférést egy Bombay-i gyerek számára,
aki építészetet tanul,
akinek eddig nem volt lehetősége a Guggenheimba látogatni.
Persze megnézhetik a Guggeinheim Múzeum tárgyait is,
természetesen belemehetnek a részletekbe, és így tovább.
Rengeteg információ található itt.
De nem ez a mai előadásom célja.
Ez már most létezik.
Ami ma a rendelkezésünkre áll, azok egy nagyon izgalmas jövő építőelemei
a művészetek és a kultúra terén,
és hozzáférési lehetőség művészethez, kultúrához.
Ezért csatlakozik ma a színpadon hozzám egyik jó barátom és párizsi irodánk
vendége, Cyril Diagne művész,
aki az interaktív design professzora
a svájci Lausanne-i ECAL egyetemen.
Cyril és a mi mérnökeink megpróbáltak
felfedezni és megjeleníteni párat e a kapcsolatok közül.
Úgyhogy elég gyors leszek itt.
A tárgy, amit a hátam mögött látnak - ó, csak hogy tisztázzuk:
az eredetit látni mindig jobb.
Csak ha azt gondolnák, hogy az igazit próbálom megismételni.
Nos, lépjünk tovább.
A tárgy, amit a hátam mögött látnak, a Berekhat Ram-i Vénusz.
A világ egyik legrégibb tárgyainak egyike,
a Golán-fennsíkról származik, körülbelül 233.000 évvel ezelőttről,
és jelenleg a jeruzsálemi Izráel Múzeumban található.
Ez egyben az egyik legrégibb tárgy a nálunk szereplők közül.
Nézzük más távolságból!
Ebből a tárgyból indulunk ki.
Mi lenne, ha megnéznénk messzebbről,
és ténylegesen megpróbálnánk átélni saját kulturális ősrobbanásunkat?
Hogyan is nézne az ki?
Ez az, amivel a Kulturális Intézetben foglalkozunk minden nap --
hat milliónál több műalkotást válogatnak össze és adnak át nekünk az intézmények,
hogy létrehozzuk ezeket a kapcsolatokat.
Időutazásban lehet részük,
és jobban megérthetik társadalmunkat ezeknek a segítségével.
Globális perspektívából nézhetik,
és kipróbálhatják, milyen lenne határok nélkül a világ,
csak a művészetek és kultúra szemszögéből.
Elhelyezhetjük ezt az idővonalon is,
ami engem, aki annyira vonzódik az adatokhoz, különösen megragad.
Órákat tölthetünk el minden egyes évtizednél,
az évtized felhozatalával, akár évek szerint is,
a művészet, történelem, és kultúra terén.
Örülnénk, ha órákat szánhatnánk minden egyes évtized bemutatására,
de erre most nincs elég időnk.
Úgyhogy felmehetnek mobiltelefonjukra, és maguk is megtehetik.
(Taps)
Ha lehetséges, kérem tartogassák későbbre tapsukat,
nem szeretnék kifutni az időből,
mivel rengeteg érdekességet akarok még mutatni.
Tehát, hogy haladjunk:
ebből a pontból kiindulva egy másik érdekes ötlethez juthatunk el.
Túl a pompás képeken,
a tetszetős megjelenítésen,
mi a cél, hogyan lehet mindez hasznos?
A következő ötlet a kurátorokkal folytatott
múzeumi vitáinkból született.
Igaz is, teljesen beléjük szerettem,
mert egész életüket ezeknek a történeteknek szentelik.
Az egyik kurátor azt mondta, „Mi lenne, ha létrehoznánk
egy virtuális kurátori asztalt,
ahol ez a hatmillió tárgy
úgy lenne megjelenítve, hogy láthassuk a köztük rejlő kapcsolatokat?"
Higgyék el nekem, nagyon sok időt el lehet tölteni a tárgyakkal,
és azzal, hogy vajon honnan származnak.
Ez egy őrületes Mátrix élmény.
(Nevetés)
Hogy tovább lépjünk,
vegyük például a világhírű Vincent van Gogh-ot,
aki sok képével van jelen ezen a felületen.
Intézményeink változatosságának köszönhetően
több mint 211 nagy felbontású műremekkel rendelkezünk ettől a művésztől,
most egyetlen gyönyörű nézetbe rendezve.
És ha belemegyünk a részletekbe, ahogy Cyril egyre mélyebbre ás,
láthatjuk az önarcképeket,
a csendéleteket.
Csak hogy egy gyors példát emeljek ki,
ami nagyon naprakész:
„A hálószoba.”
Ez egy olyan műalkotás, amiből három példány van:
egy az amszterdami van Gogh Múzeumban,
egy a párizsi Orsay-ban,
és egy a chicagói Art Institute-ban,
amely épp egy olyan kiállításnak ad otthont,
ahol most mindhárom mű jelen van,
talán eddig mindössze második alkalommal.
Digitálisan és virtuálisan viszont együtt vannak bárki számára, hogy megnézhesse
egészen más módon,
és közben senki nem lökdösi a tömegben.
Szóval induljunk el , és járjuk be gyorsan „A hálószobát,”
hogy megtapasztalhassuk, mit viszünk végbe minden egyes tárggyal.
Azt szeretnénk, hogy a kép a lehető legtöbbet áruljon el magáról
egy digitális felületen.
Csak internet-hozzáférésre és egy számítógépre van szükségük.
(Taps)
Cyril, ha beljebb tudnál gyorsan menni -
elnézésüket kérem, ez élő adás,
úgyhogy meg kell engednünk Cyrilnek, hogy --
és ez elérhető minden tárgy esetében:
modern művészet, kortárs művészet, reneszánsz - bármi,
még szobrászat is.
Néha nem tudhatjuk, mi fog minket megragadni
egy műalkotásban vagy egy múzeumban, vagy egy kulturális felfedezésben.
Nekem személy szerint nagy kihívást jelentett ez,
mivel amikor elkezdtem a Google-nél ezen dolgozni,
az édesanyám nem volt elragadtatva.
Szeretem az édesanyám,
és ő úgy gondolta, elpazarlom az életem ezzel a múzeum-dologgal.
Számára a múzeum olyan hely, ahova nyaraláskor megy az ember,
kipipálja és vége is, ugyebár?
Körülbelül négy és fél évbe tellett,
hogy meggyőzzem az én kedves indiai anyám
arról, hogy ezt érdemes csinálni.
És úgy értem ezt el, hogy egy napon rájöttem, hogy imádja az aranyat.
Úgyhogy aranyozott tárgyakat kezdtem el mutatni neki.
Az volt az első, amit kérdezett:
„Hogyan vehetjük meg ezeket?”
(Nevetés)
A fizetésem ugyebár nem akkora,
úgyhogy meg kellett mondanom, hogy azt nem lehet.
Viszont felfedezhetjük őket virtuálisan.
Úgyhogy most már az édesanyám minden találkozásunkkor megkérdezi:
"Vannak-e újdonságok aranyból, ezüstből a projektedben? Megmutatnád?"
Ezt szerettem volna illusztrálni.
Mindegy, hogy hogyan jut el valaki idáig,
ha már eljutott,
a rabjává válik.
Gyorsan lépjünk tovább,
van itt egy játékos ötlet, ami azt mutatja be,
miként férhetünk hozzá mindehhez,
ezen most elég gyorsan fogok átfutni.
Tudjuk, milyen bámulatos élmény személyesen látni egy műalkotást.
De azt is tudjuk, hogy a többség ezt nem teheti meg,
és akik megengedhetik maguknak, még azoknak is bonyolult.
Úgyhogy - Cyril, be tudjuk tölteni a művészeti körutunkat, vagy minek hívjuk?
Még nincs igazán jó nevünk rá.
Nagyjából 1000 elképesztő intézményünk van,
68 országban.
De kezdjük Rembrandttal.
Lehet, hogy csak egy példára lesz időnk.
Az anyag sokféleségének köszönhetően
körülbelül 500 nagyszerű Rembrandt alkotással rendelkezünk,
46 intézményből és 17 országból.
Tegyük fel, hogy a következő nyaraláskor
mindegyiket meg szeretnénk nézni.
Ez lesz az útvonal,
amely során talán 53 000 kilométert fogunk utazni,
46 intézménybe látogatunk el,
és - csak hogy tudják - ez 10 tonna széndioxid kibocsájtásával jár.
(Nevetés)
De ne feledjük, ez művészet,
szóval, talán valamilyen módon meg lehet ezt indokolni.
Mozduljunk el innen gyorsan
egy érdekesebb, nagyobb technikai apparátust használó vonalra.
Minden, amit eddig mutattunk, metaadatokat használ a kapcsolatokhoz.
De manapság van ugyebár egy nagyszerű dolog,
amiről mindenki szeret beszélni, a gépi tanulás.
Szóval arra gondoltunk, hogy felejtsük el a metaadatokat,
hogy láthassuk, mire képes a gépi tanulás,
csupán a vizuális felismerés alkalmazásával a gyűjteményre.
Ezt a rendkívül érdekes térképet kaptuk,
olyan csoportokat,amelyek nem kötődnek hivatkozási pontokhoz adott információhoz,
ezek csupán vizuális adatok alapján jöttek létre.
Minden csoport önmagában is a felfedezés művészetét jelenti nekünk.
Az egyik csoport, amit be szeretnénk mutatni önöknek,
egy bámulatos arcképgyűjtemény,
amit a világ múzeumaiból állítottunk össze.
Ha rá tudnál közelíteni, Cyril -
csak hogy láthassuk, hogyan barangolhatunk az arcképek között.
És megtehetjük ugyanezt a természettel, lovakkal,
csoportok garmadával.
Látva ezeket az arcképeket,
az jutott eszünkbe, hogy csinálhatunk-e valamit a gyerekeknek,
vagy valami játékosat,
ami felkelti az emberek érdeklődését?
Mert nem igazán látom,
hogy a gyerekek élveznék az arcképcsarnokokat.
Szerettem volna valamit kitalálni erre.
Úgyhogy létrehoztuk az ún. arckép-megfeleltetőt.
Szinte magától értetődő,
szóval, hadd mutassam meg Cyril bájos arcát.
Tulajdonképpen az történik, hogy ahogy mozgatja a fejét,
különböző arcképeket találunk hozzá a világ múzeumaiból.
(Taps)
Nem tudom, önök hogy vannak ezzel,
de az unokaöcsém és a testvérem
reakciója egyszerűen elképesztő volt.
Folyton azt kérdezik, hogy mikor mehetünk megnézni ezeket.
És mi lenne, ha kedvesek lennénk,
mosolyognál, Cyril, hogy találjunk valami vidám képet?
Oh, tökéletes.
Amúgy, ezt nem próbáltuk ki előre.
Gratulálok, Cyril. Nagyszerű munka. Ó, wow.
Ok, lépjünk tovább, másképp minden időnk erre fog elmenni.
(Taps)
A kultúra és művészet szórakoztató is lehet, ugyebár?
Utolsó kísérletünk pedig -
mindezeket „kísérletnek” nevezzük -
utolsó kísérletünkkel pedig a gépi tanuláshoz térünk vissza.
Csoportokat, vizuális csoportokat láttunk
de mi lenne, ha a gép meg is tudná nevezni ezeket a csoportokat?
Mi lenne, ha automatikusan felcímkézné őket, metaadatok nélkül?
Van tehát egy ilyen böngészőnk,
amiben sikerült azt hiszem, kb. 4 000 címkét megfeleltetnünk.
Semmi különöset nem vittünk itt véghez,
csak betápláltuk a gyűjteményt.
És érdekes kategóriákat találtunk:
kezdhetjük a lovakkal, ami nagyon egyértelmű kategória.
Arra számítanánk, hogy a gép
lovak képeit válogatja ki, ugyebár.
És így is van, de ugyanakkor megfigyelhetik ott, azon a ponton,
hogy egy nagyon absztrakt képet is kaptunk,
amit sikerült szintén lóként felismernie és besorolnia.
Van egy elképesztő fejünk is a lovakkal kapcsolatosan.
És minden képnek megvannak a címkéi, amelyek miatt ebbe a kategóriába került.
Térjünk át egy másik nagyon vicces és érdekes esetre,
mert nem értem, hogyan jött létre ez a kategória.
A neve udvarhölgy.
Cyril, ha megkérhetlek -
Láthatják, hogy milyen elképesztő képeket kapunk,
talán várakozó, modellt álló hölgyekről.
Nem igazán értem, mi is ez.
Próbáltam kérdezősködni a múzeumi ismerőseimnél
arról, hogy vajon mi is lehet ez, mi folyik itt?
Elképesztő.
Az aranyra visszatérve,
szerettem volna aranyat keresni
és látni, hogyan címkézi fel ezeket a gép.
De valójában nem aranyként címkézi.
Ma egy hétköznapibb világban élünk.
„Bling-bling”-ként címkézi.
(Nevetés)
Cyrilnek nehéz dolga van, mert nagyon gyorsan mozgok.
Tehát itt van mindaz a „bling-bling,”
amit a világ múzeumai összeállítottak.
Végül pedig, hogy lezárjuk a bemutatót és a kísérleteket,
remélem, hogy az előadás boldogságot és érzelmeket ébresztett önökben.
És mit találnánk, ha „boldogságot” szeretnénk látni?
Ha csakugyan megnézzük a tárgyakat,
melyek a „boldogság” címkét kapták,
boldogságot várnánk, azt hiszem.
De volt egy nagyon megragadó és érdekes találat,
ami ez a műalkotás volt, Douglas Couplandtól,
aki a barátunk és most szintén nálunk van művészként:
„Hiányzik az internet előtti agyam” címmel.
Nem tudom, miért érzi úgy a gép, hogy hiányolja az internet előtti agyát,
hogy ez a címke van itt,
de ez egy nagyon érdekes gondolat.
Néha hiányolom az internet előtti agyam,
de nem, amikor a kultúra és művészet online felfedezése a tét.
Vegyék elő mobiltelefonjukat, számítógépüket -
látogassanak múzeumokat.
És csak egy gyors köszönet a remek levéltárosoknak,
történészeknek, kurátoroknak,
akik ülnek a múzeumokban, és megőrzik mindezt a kultúrát.
Az a legkevesebb, hogy megszerezzük mindennapi kultúra- és művészetadagunkat
magunknak és gyermekeinknek.
Köszönöm.
(Taps)