Нещата, които правим,
имат едно върховно качество --
те живеят по-дълго от нас.
Ние загиваме, те оцеляват;
ние имаме един живот, те имат много
и във всеки живот те могат да означават различни неща.
Това означава, че докато ние имаме една биография,
те имат много.
Искам тази сутрин да разкажа
за историята, биографията -- или многото биографии --
на един определен предмет,
на нещо забележително.
То не изглежда, съгласен съм,
кой знае какво.
Голямо е като топка за ръгби.
Направено е от глина,
изваяно
в цилиндрична форма,
покрито с гъсто изписан текст
и след това оставено да изсъхне на слънце.
И както можете да видите,
малко е поочукано,
което не е изненадващо,
тъй като е било създадено преди две хиляди и петстотин години,
а открито в разкопки
през 1879 г.
Но днес,
вярвам, че това нещо е
главен играч
в политиката на Близкия Изток.
И това е предмет
с пленяващи истории,
истории, които със сигурност не са приключили.
Всичко започва
през ирано-иракската война
и онази серия от събития,
чиято кулминация
е в превземането на Ирак
от чужди сили,
премахването на деспотичен управник
и незабавна промяна на режима.
Искам да започна
с един епизод от тази поредица от събития,
който на повечето от вас ще се стори много познат,
Пирът на Балтазар --
защото става дума за ирано-иракската война
от 539 г. пр. н. е.
А аналогиите
между събитията
от 539 г. пр. н. е. и 2003 г. и между тях,
са потресаващи.
Това което виждате е картина на Рембранд,
намира се в Националната Галерия в Лондон,
илюстрираща текст от пророка Данаил
от Еврейската библия.
Всички вие знаете поне малко историята.
Балтазар, синът на Навуходоносор,
Навуходоносор, който покорил Израел, плячкосал Йерусалим,
заловил хората
и отвел евреите във Вавилон.
Не само евреите, той взел и съдовете от храма.
Той ограбил, осквернил храма.
И великите златни съдове от храма на Йерусалим
били занесени във Вавилон.
Балтазар, неговия син,
решил да си направи пир.
И за да направи събитието по-вълнуващо,
добавал малко светотатство към общата веселба,
като използвал съдовете от храма.
Вече бил във война с иранците,
с царя на Персия.
И тази нощ, според Данаил,
в апогея на тържествата
се появила ръка, която написала на стената:
"Ти беше претеглен и намерен за недостоен
и твоето царство се предава
на мидийците и персите."
И същата тази вечер
Кир, цар на персите, влязъл във Вавилон
и режимът на Балтазар паднал.
Това, разбира се, е велик момент
от историята
на еврейския народ.
Това е велика история, история, която всички ние знаем.
"Надписът на стената"
е фраза от ежедневния ни език.
Това, което се е случило после
е забележително
и е моментът, в който нашия цилиндър
се появява в историята.
Кир, царят на персите,
влиза във Вавилон без битка --
огромната империя на Вавилон,
която се простирала от южен Ирак
до средиземноморието,
се предава на Кир.
И Кир издава декларация.
И това е, което цилиндърът представлява,
декларация, създадена от владетеля, воден от Бог,
който свалил иракския деспот
и щял да даде свобода на хората.
На звучен вавилонски --
написана е на вавилонски --
той казва: "Аз съм Кир, владетелят на вселената,
великият цар, могъщият цар,
царят на Вавилон, цар на четирите краища на света."
Нямат проблем с преувеличаването, както виждате.
Това най-вероятно
е първото истинско съобщение за печата
от армия на победители,
което е стигнало до нас.
И е написано, както скоро ще видим,
от много умели ПиАр консултанти.
Преувеличението не е нещо изненадващо.
А великият цар, могъщият цар,
царят на четирите краища на света, какво смята да направи?
Той ще заяви, че със завладяването на Вавилон,
той ще пусне всички народи,
които вавилонците, Навуходоносор и Балтазар,
са заловили и поробили,
на свобода.
Ще им позволи да се завърнат в родината си.
И което е по-важно,
ще им позволи да си вземат
всички ценности, статуите,
храмовата утвар,
които са били плячкосани.
Всички хора, репресирани и изселени от вавилонците,
ще се приберат по домовете си
и ще вземат със себе си отнетите ценности.
И ще могат да възстановят олтарите си
и да почетат боговете си,
спазвайки своята традиция, по родните си места.
Това е декретът,
този предмет е доказателството
за факта, че евреите,
след заточението във Вавилон,
годините прекарани седейки край водите на Вавилон,
ридаейки при всеки спомен за Йерусалим,
на тези евреи им е позволено да се приберат у дома.
Позволено им е да се приберат в Йерусалим
и да издигнат наново своя храм.
Това е базисен документ
в еврейската история.
И Летописите, Книгата на Езра в Еврейската библия
го съобщават единодушно.
Това е еврейската версия
на същата история.
"Това каза Кир, цар на Персия:
'Всички царства на земята имат Господ Бог на небесата даден им,
и той ме натовари
да му изградя дом в Йерусалим.
Кой измежду вас е от неговия народ?
Господ Бог ще е с него,
и ще му позволи да се възкачи."
"Възкачи се" - алия.
Най-важният елемент
на идеята за завръщане,
базисна част
от живота на юдаизма.
Както всички знаете, завръщането от заточение,
вторият храм,
променят образа на юдаизма.
И тази промяна,
този велик момент в историята,
става възможен благодарение на Кир, царят на Персия,
а ние го научаваме от текстовете на иврит от светото писание
и на вавилонски от глинения цилиндър.
Два важни текста,
какво ни казват за политиката?
Това, което се случва,
е една фундаментална смяна в историята на Близкия Изток.
Империята, включваща Иран, Мидия и Персия,
обединена от Кир,
става първата велика световна империя.
Кир властва през четиридесетте години на 6 в. пр. н. е.
И до времето на синът му Дарий,
цялото източно средиземноморие
е под контрола на персите.
Всъщност, тази империя,
е Близкия Изток, такъв какъвто го познаваме,
и тя оформя Близкия Изток, такъв, какъвто го познаваме.
Била е най-обширната империя, известна до тогава на света.
Много по-важно е,
че тя е била първата
мултикултурна, мултирелигиозна държава
в огромен мащаб.
И е трябвало да бъде ръководена по съвършено нов начин.
Трябвало е да бъде управлявана на различни езици.
Фактът, че този декрет е на вавилонски го показва.
И трябва да признае различните обичаи,
различните хора, различни религии, различни вери.
Кир проявява уважение към всичко това.
Кир поставя модел
за начин на управление
на огромно многонационално, мултирелигиозно, многокултурно общество.
В резултат е просъществувала
империя, която включва земите, които виждате на екрана,
и която оцелява в продължение на 200 години на стабилност,
преди Александър да я разруши.
След нея остава мечтата за един обединен Близък Изток,
за място, където хора с различни вярвания
могат да съжителстват заедно.
Гръцката инвазия прекратява това.
И разбира се, Александър не успява да поддържа държавата
и тя се разпада на части.
Но делото на Кир
остава основополагащо.
Гръцкият историк Ксенофон
пише своята книга "Киропедия,"
представяйки Кир като велик управник.
И през цялата европейска култура след това,
Кир остава пример за подражание.
Това е гравюра от 16 век,
която ни показва колко разпространена
е била почитта към него.
И книгата на Ксенофон за Кир,
за това как се управлява многообразно общество,
е била една от великите книги,
която вдъхновява бащите основатели
на Американската революция.
Джеферсън е бил голям почитател --
идеалите на Кир
очевидно говорят за тези идеали от 18-ти век,
за това как да създадеш религиозна търпимост
в една нова държава.
Междувременно, обратно във Вавилон
нещата не вървели на добре.
След Александър, други империи,
Вавилон запада, превръща се в руини
и всички следи от великата Вавилонска империя се изгубват --
до 1879 г.
когато цилиндърът е открит
от експедиция на Британския музей, провеждаща разкопки във Вавилон.
С което започва една друга история.
Това е големият дебат
от средата на 19-ти век:
Достоверни ли са текстовете? Можем ли да им се доверим?
Ние знаем
за завръщането на евреите и за декрета на Крит
само от Еврейската библия.
Други доказателства няма.
И ето, че изведнъж се появява това.
И огромното вълнение
на един свят, в който тези, които вярват на светото писание
и преживяват това разтърсване на вярата им в Сътворението
от теорията за еволюцията, от геологията,
ето че се появява доказателство
за историческата достоверност на Стария Завет.
За 19-ти век това е велик момент.
Но -- и това, естествено, е мястото, където нещата стават сложни --
фактите са вярни,
ура за археологията,
но интерпретацията се оказва проблем.
Защото разказът от цилиндъра и този от Еврейската Библия
се различават в един ключов аспект.
Вавилонският цилиндър
е написан от свещенослужители
на великия бог на Вавилон, Мардук.
И, разбира се,
те казват, че всичко това е дело на Мардук.
"Мардук, когото почитаме, извикал Кир по име."
Мардук хваща Кир за ръката,
призовава го да води тези хора
и му дава управлението на Вавилон.
Мардук казва на Кир,
че той ще извърши великото, щедро дело
да освободи тези хора.
И ето защо всички ние трябва да сме благодарни
и да се прекланяме на Мардук.
Създателите на ивритския текст
в Стария Завет,
едва ли ще се изненадате да научите,
имат малко по-различна гледна точка.
За тях, естествено, едва ли е възможно Мардук
да е направил всичко това.
Може да бъде само Йехова.
И така, в Исая
имаме тези чудесни текстове,
които приписват заслугите за цялата история
не на Мардук,
но на великия Господ Бог на Израел --
Богът на Израел,
който също нарича Кир по име,
също го хваща за ръката
и му повелява предводителството на неговите хора.
Имаме един показателен пример
за присвояването на една и съща случка от две различни религии,
две различни религиозни обсебвания
на един политически факт.
Бог, както знаем,
обикновено е на страната на големите баталиони.
Въпросът е, за кой Бог става дума?
И дебатът нарушава спокойствието
на всеки през 19-ти век.
Да проумееш, че Еврейските писания
са част от много по-обширен религиозен свят.
И е пределно ясно,
че цилиндърът е по-стар от писанието на Исая
и, че в същото време Йехова говори
с думи, много подобни
на тези, използвани от Мардук.
И оставяме с усещането, че Исая знае за това,
защото той казва,
че това е Бог, който говори, разбира се:
"Призовах ги по име
въпреки че те не ме познаваха."
Мисля, всепризнато е,
че Кир не е разбирал,
че действията му са водени от Йехова.
И също така, би бил изненадан да разбере, че Мардук му повелява какво да прави.
Тъй като, любопитно естествено,
Кир е добър иранец
със съвършено различен набор от богове,
които не са споменати в никой от текстовете.
(Смях)
Това е през 1879.
40 години по-късно
и ето ни в 1917,
когато цилиндърът влиза в различен свят.
По това време, реалната политика
на модерния свят --
годината на Декларацията на Балфур,
годината, когато новата имперска сила в Близкия Изток, Британия,
решава да декларира
еврейски национален дом,
който ще позволи
на евреите да се завърнат.
И реакцията на тази идея
от еврейското население на Източна Европа е възторжена.
И навред из Източна Европа,
евреите разпространяват изображения на Кир
и Джордж V
един до друг --
двамата велики владетели,
които позволяват завръщането в Йерусалим.
Цилиндърът на Кир отново е изваден в публичното пространство
и неговия текст,
като демонстрация на това, което ще се случи,
когато войната свърши през 1918-та
е част от божествен замисъл.
Всички знаете какво се случва.
Основана е държавата Израел,
и 50 години по-късно, в края на 60-те,
е ясно, че ролята на Британия като имперска сила е свършила.
Тогава за цилиндъра започва нова история.
Регионът, според Обединеното Кралство и САЩ,
трябва да бъде опазен от комунизма
и суперсилата, създадена за осъществяването на тази цел
е Иран, Шахът.
Така че Шахът създава иранска история,
или завръщане към иранската история,
която го поставя в средата на важна традиция
и сече монети,
на които е изобразен той
с цилиндъра на Кир.
По време на големите празненства в негова чест в Персеполис,
той изисква цилиндъра,
и цилиндърът е даден на заем от Британския Музей, пратен е в Техеран,
и става част от големите тържества
в чест на династията на Пахлави.
Цилиндърът на Кир: гарант на Шаха.
10 години по-късно имаме нова история:
Иранската революция, 1979.
Това е ислямска революция, никакъв Кир повече:
вече не се интересуваме от тази история,
интересуваме се от ислямски Иран --
докато Ирак,
новата суперсила, която решаваме, че трябва да контролира региона,
напада.
И имаме нова ирано-иракска война.
За иранците става наложително
да си припомнят величайшето минало,
тяхното велико минало,
когато са се били с Ирак и са победили.
Положението е критично и трябва да се намери символ,
който да обедини всички иранци --
мюсюлмани и не-мюсюлмани,
християни, зороастрийци, евреи, живеещи в Иран,
благочестивите и неблагочестивите.
И очевидния символ е Кир.
Така че, когато Британския Музей и Техеранския национален музей
си сътрудничат и работят заедно, както сме правили и преди,
иранците отправят молба само за едно нещо
на заем.
Това е единствения предмет, който те искат.
Искат да заемат цилиндъра на Кир.
И миналата година,
цилиндърът на Кир замина за Техеран
за втори път.
Виждате експонирането му тук, сложен в специална кутия
от директора на Националния музей на Техеран,
една от многото жени в Иран, заемаща ръководен пост,
г-жа Ардакани.
Това беше голямо събитие.
Това е от другата страна на същата снимка.
В Техеран цилиндърът беше видян
от между един и два милиона души
в продължение на няколко месеца.
Това е много над която и да е хитова експозиция
на Запад.
И е предмет на продължителен дебат
за това какво означава цилиндъра, какво е имал предвид Кир,
но най-вече, Кир, видян през призмата на този цилиндър --
Кир, защитникът на отечеството,
героят, разбира се, на иранската идентичност
и на иранския народ,
толерантен към всички религии.
В съвременен Иран
зороастрийците и християните имат гарантирано място
в иранския парламент, нещо, с което могат много, много да се гордеят.
За да видят цилиндъра,
хиляди евреи, живеещи в Иран
идват в Техеран.
Той става емблематичен,
предмет на грандиозен дебат,
за това какво е Иран отвътре и отвън.
Дали Иран още е защитник на подтиснатите?
Ще даде ли Иран свобода на хората,
които тираните са поробили и отчуждили?
Това е водеща национална риторика
и всичко това беше извадено на преден план
в грандиозно шествие
организирано при връщането на цилиндъра.
Виждате на тази сцена огромен модел на цилиндъра на Кир
с фигурите на велики личности от иранската история,
събрани да заемат своето място
в наследството на Иран.
Събитието беше представено
от самия президент.
И за мен,
да занеса този предмет в Иран,
да ми бъде позволено да го занеса в Иран,
беше позволение да стана част
от един изключителен дебат,
воден на най-високо ниво,
за това какво представлява Иран,
какви различни видове Иран съществуват
и как различните етапи от историята на Иран
могат да повлияят на света днес.
Този дебат продължава,
и ще продължи да вдига шум,
защото този предмет
е една от големите декларации
на човешката надежда.
Той стои наравно с Американската конституция.
Той със сигурност казва много повече за реалните свободи
отколкото Магна Карта.
Това е документ, който може да значи толкова много неща
за Иран и региона.
Негова реплика
е експонирана в ООН.
Тази есен той ще бъде представен в Ню Йорк
по време на организирането на големите дебати
за бъдещето на Близкия Изток.
И искам да приключа с въпрос към вас
каква ще бъде следващата история,
в която ще фигурира този предмет.
Със сигурност ще се появи
в още много близкоизточни истории.
И каква история на Близкия Изток,
каква история на света
искате да видите
имайки предвид казаното,
изразеното чрез този цилиндър?
Правото на народите
да живеят заедно в една и съща държава,
изповядвайки вярата си по различен начин, свободно --
Близък Изток, свят,
в които религията няма да бъде повод за разделяне
или спор.
В момента в света на Близкия Изток
споровете, както знаете, са ожесточени.
Но вярвам, че е възможно
най-влиятелния и мъдър глас на всички тях
да бъде гласът
на този безгласен предмет,
цилиндърът на Кир.
Благодаря ви.
(Аплодисменти)