Inca era cel cel mai mare imperiu al emisferei vestice
cu o populație de aproximativ 10 milioane de supuși.
Pe o suprafață de peste 900.000 km²,
oamenii au construit masive centre administrative,
temple, sisteme extinse de drumuri și canale.
Au construit pe un teren periculos, neospitalier,
fără a se folosi de căruțe, cai, fier sau scrieri.
Totuși, la 100 de ani de la nașterea sa în sec. al XV-lea,
imperiul Inca nu mai exista.
Potrivit legendei,
strămoșii conducătorilor Inca au fost creați de zeul soarelui Inti
și au apărut dintr-o peșteră numită Tambo Taco.
Conducătorul celor patru frați și patru surori era Ayar Manco,
care căra un sceptru de aur cu instrucțiuni
pentru a găsi locul unde se putea scufunda în nisip,
indicând solul fertil.
După numeroase aventuri și căutări îndelungate,
Ayar Manco și frații săi au ajuns în Valea Cuzco,
unde sceptrul a fost înfipt în pământ.
După ce au înfrânt apriga populație locală,
incașii și-au întemeiat capitala,
iar Ayar Manco a devenit Manco Capac, primul Sapa Inca sau regele incașilor.
Dovezile arheologice sugerează
că prima așezare a incașilor în vale a fost în jurul anului 1200.
Ei au rămas un regat mic până în 1438,
când au fost aproape depășiți numeric de tribul vecin, Chanka.
Regele Inca din aceea perioadă, Viracocha, și moștenitorul său desemnat au fugit,
dar unul dintre fiii lui a rămas
și a apărat orașul cu succes.
Datorită abilitățiiilor sale militare, el a devenit al nouălea conducător Inca,
luându-și numele de Pachacuti sau ,,Cataclism".
Pachacuti a impus legile tribului Inca pe tot cuprinsul munților Andes,
transformând regatul într-un imperiu, datorită reformelor ample.
Teritoriul imperiului a fost reorganizat ca Tahuantiasuyu sau ,,patru sferturi",
cu patru divizii conduse de guvernatori care raportau totul împăratului.
Tribul Inca nu avea bazele scrisul,
însă ei foloseau un sistem complex de sfori cu noduri numite ,,quipu"
pentru a înregistra numere și, probabil, alte informații.
O birocrație bazată pe zecimale a permis taxarea sistematică
și eficientă a populației.
În schimb, imperiul oferea siguranță, infrastructură și sustenanță,
asigurând depozite uriașe, pline cu cele necesare la nevoie.
Au fost construite terase mari și sisteme de irigații,
au fost însămânțate tot felul de culturi la diferite altitudini
gata să fie transportate în tot imperiul.
În timpul domniei regelui Pachacuti,
a fost construită și faimoasa citadelă Machu Picchu.
Topa Inca, fiul lui Pachacuti, a continuat expansiunea militară a imperiului
și, în cele din urmă, în anul 1471 a devenit conducător.
Până la sfârșitul domniei, imperiul deține o mare parte din vestul Americii de Sud.
În 1493 a urmat la tron Huayna Capac, fiul lui Topa.
Campaniile militare ale noului lider au suprasolicitat societatea.
În 1524, Huayna Capac a fost lovit de o puternică febră.
Când conchistadorii spanioli au sosit în insulele Caraibe cu ceva timp înainte,
au adus cu ei boli, în fața cărora populația nativă nu a rezistat.
Milioane de oameni au murit la izbucnirea epidemiei,
inclusiv Huayne Capac și moștenitorul desemnat.
Tronul rămas liber a iscat un război civil între doi dintre frații supraviețuitori,
Atahulpa si Huascar,
slăbind astfel foarte mult imperiul.
În 1532, după ce în final a câștigat războiul civil Inca,
Atahualpa și armata lui au întâlnit invadatorii europeni.
Deși mult depășiți numeric,
Francisco Pizaro și micul său grup de conchistadori
au zdrobit armata mult mai mare a regelui, ajutându-se de pistoale și cai,
acestea nemaifiind văzute până atunci.
Atahualpa a fost luat prizonier și ucis un an mai târziu.
Cuceritorii spanioli au fost uimiți de capitala Cuzco.
Pizzaro a descris-o fiind atât de frumoasă încât „ar fi remarcabilă și în Spania”.
Deși capitala a fost cucerită
și populația nativă a fost distrusă de războiul civil și de boli,
câțiva incași s-au întors și au întemeiat o nouă capitală la Vilcabamba
unde au rezistat în următorii 40 de ani.
Până în 1572, spaniolii au distrus toată rezistența rămasă,
împreună cu o mare parte din moștenirea fizică si culturală a incașilor.
Astfel, marele imperiu Inca a dispărut mai repede decât s-a ridicat.