Când soarele răsare peste Atena, Pheidias a întârziat deja la lucru.
Suntem în anul 432 î.e.n.
și el este arhitectul sau constructorul șef
al Partenonului – cel mai nou și cel mai mare templu al Atenei.
Odată terminată, capodopera lui va fi un sanctuar enorm închinat zeiței Atena
și o dovadă a gloriei atenienilor.
Dar când ajunge, găsește cinci epistatai sau oficiali ai orașului,
care așteaptă să-l confrunte.
Ei îl acuză pe Pheidias de deturnarea aurului
destinat statuii centrale sacre a templului.
Are răgaz până la apus să ofere toate cheltuielile templului
și să justifice fiecare bănuț de aur – sau va fi supus judecății tribunalului.
Pheidias nu este surprins, deși e ofensat de aceste acuzații false.
Pericles, politicianul care a comandat construirea Partenonului,
are mulți dușmani în guvernul orașului,
iar proiectul acesta e oarecum controversat.
Publicul se așteaptă la un templu clasic în stil doric:
coloane simple susținând un antablament orizontal,
peste care e așezat un acoperiș triunghiular.
Dar planurile lui Pheidias sunt mult mai radicale
față de standardele ateniene.
Schițele lui combină coloane dorice cu o friză ionică mare,
găzduind o panoramă imensă a marelui festival panatenaic al orașului.
Această sculptură nu doar va înfățișa oameni și zei unii lângă alții –
ceva nemaiîntâlnit în decorarea unui templu –
ci va și costa mult mai mult decât abordarea tradițională.
Rugându-se la zei ca tovarășii lui să fi ținut evidența cheltuielilor,
Pheidias pleacă să-și dovedească nevinovăția.
Întâi, el discută cu arhitecții lui, Iktinos și Callicrates.
În loc să folosească o schiță,
ei se adâncesc în studierea syngraphai-ului sau planul general
și paradeigma, un model 3D.
Fără o schiță exactă, grupul trebuie adesea să rezolve problemele în timp real,
ghidați doar de calcule atente și de instinctul lor pentru simetrie.
Menținerea acestei simetrii s-a dovedit a fi foarte dificilă.
Partenonul e construit pe o curbă cu coloanele înclinându-se spre interior.
Ca să sugereze putere
și să facă aceste coloane să pară drepte de la distanță,
arhitecții încorporează entasisuri sau mici protuberanțe în fiecare coloană.
Pentru celelalte elemente ale templului,
grupul calculează simetria folosind proporții relativ constante
în întregul plan.
Dar modificările în planurile lor necesită o recalculare constantă.
După ce a ajutat la rezolvarea unui astfel de calcul,
Pheidias ia însemnările colegilor lui
și pleacă să primească o livrare specială.
Blocuri imense de marmură pentru Partenon tocmai au ajuns
de la carierele din Muntele Pentelikon.
Rampele obișnuite s-ar prăbuși
sub greutatea acestor blocuri de piatră de 2-3 tone,
deci Pheidias comandă construirea unor scripeți noi.
După înregistrarea cheltuielilor suplimentare,
și supravegherea construcției toată după-amiază,
ajunge în final la atelierul de sculptură.
Sculptorii lui ilustrează 92 scene mitice sau metope
pentru a decora templul.
Fiecare gravură descrie lupta din diferite bătălii epice –
fiecare o reprezentație mitică a victoriei Greciei asupra Persiei
cam cu 40 de ani în urmă.
Niciun templu nu mai folosise atâtea metope
și fiecare scenă se adăugă la cheltuielile imense ale templului.
În cele din urmă, Pheidias se întoarce la responsabilitatea lui de bază
și centrul întregului templu.
Acoperită în straturi groase de aur decorate amănunțit
și înălțată deasupra închinătorilor ei,
aceasta avea să fie o statuie a patronului orașului: Athena Parthenos.
Când templul va fi terminat, mulțimile se vor aduna la marginea lui –
spunând rugăciuni, făcând sacrificii,
și făcând libații zeiței înțelepciunii.
Pheidias petrece restul zilei
făcând ultimele retușuri statuii,
și odată cu lăsarea serii, vin epistataii să se confrunte cu el.
După ce i-au studiat îndeaproape dovezile, își ridică privirea triumfători.
Poate că Pheidias a dat socoteală pentru cheltuieli generale ale templului,
dar însemnările sale nu menționează nimic despre aurul statuii.
În acel moment, Pericles însuși ajunge să-și salveze constructorul șef.
Sponsorul templului le spune că tot aurul de pe statuie
poate fi îndepărtat și cântărit individual pentru a dovedi nevinovăția lui Pheidias.
Desemnând muncitorii pentru sarcină –
și spunând autorităților să-i supravegheze până noaptea târziu –
Pheidias și patronul lui își lasă adversarii
în voia atotputernicei Atena.