שלום, שמי הרטלינג
ואני חייל
ו -- בטח כבר הבנתם.
אני בצבא מזה 38 שנים.
אני שוקל לעשות מזה קריירה.
עיני ראו - (צחוק) --
עיני ראו ולמדו ונתחו
כל מני סוגים של איומים בטחוניים.
לחמתי במלחמות אחדות
אך ישנו איום מתהווה שאנו מבחינים בו
וברצוני לדבר קצת היום אודות
מה שלדעתי ישפיע על עתידנו,
כלכלתנו,
הנוער שלנו
ועל המערכת הכלכלית שלנו.
זה איום מתהווה
שמדאיג אותי משמעותית
והוא מיוצג בתמונה זו.
אולי תתהו,
מדוע חייל מדבר על
אדם צעיר שברור לכל שאינו פעיל
ואולי קצת מעל למשקל הרצוי?
וזה מפני מספר דברים שיצא לי לראות
בשנים האחרונות
וברצוני לדבר קצת עליהם היום
ולחבר את זה לכיצד אני מאמין
זה יכול להיות איום על בטחון המדינה
במסגרת 20 עד 30 השנים הבאות.
קודם כל, ב- 1983,
הצבא שלח אותי למשהו
שנקרא חוויה מרחיבת אופקים.
נתבקשתי ללכת למכללה לתואר שני
באוניברסיטת אינדיאנה.
למדתי יחסים בינלאומיים לתואר ראשון
אך הם אמרו, "שמע אנחנו רוצים שתלך
להשיג תואר שני בפיזיולוגיית האימון הגופני
ואז ללמד אימון גופני ב- ווסט פויינט."
ובכן אמרתי, " בסדר, נשמע כרעיון גדול.
זה מרחיב בהחלט."
ואני יצאתי לשם --(צחוק) --
הלכתי לאוניברסיטת אינדיאנה
והשיעור הראשון שלי היה שיעור באנטומיה
והיה לי שיעור במעבדה לאנטומיה.
נכנסתי לכיתה
והחתימו אותי על גוויה.
כמו שעשו לכולם בכיתה.
והגוויה שהייתה לי, הייתה לה היסטוריה רפואית.
הפרופסור אמר לנו, "כדי לכבד
את האנשים שתרמו את גופותיהם למדע
אנו מבקשים מכם לכבד אותם גם, ואתם אולי
תרצו לתת להם שמות להזכיר לעצמכם
שפעם הן היו בני אדם
למרות שאנחנו לא רוצים לתת לכם את השם האמיתי שלהם."
אז קראתי לשלי צ'רלי.
לצ'רלי הייתה היסטוריה רפואית.
הוא היה מעשן של שתי חפיסות ביום.
צ'רלי לא התאמן ב-20 שנים האחרונות.
צ'רלי היה בעל משקל עודף קיצוני
וצ'רלי מת ממחלה קרדיו-וסקולרית
והוא היה בן 46.
כשאנחנו הרמנו אותו והתחלנו,
הסטודנטים השונים בחדר החלו
בניתוח שלנו של הגוויות האלו.
לי היה הרבה יותר קשה
מחלק מהסטודנטים האחרים
כי היה עלי לחתוך מבעד
לשכבות רבות של רקמת שומן.
לכשהגעתי לחללי הגוף הפנימים
זה הדהים אותי
להשוות בין איבריו הפנימים של צ'רלי
לבין אחדים מהאיברים של הסטודנטים האחרים בכיתה.
הלב היה מוקף שומן
בעשרות מילימטרים.
אחץ מהתובנות שהמדריך שלנו לימד אותנו היתה
אתם מבינים, היינו צריכים לצלוח מעבדות כאלו
שבהן הינו צריכים לזהות בשם כל וריד
וכל עורק,
והפרופסור אמר,"אם תמשכו
בעורק, זה כמו גומיה.
אם תמשכו בוריד, זה כמו מיתר של גיטרה והוא ירעד בקול."
כשמשכתי בעורקיו ובורידיו של צ'רלי
הם נשברו בידי.
אז סיימתי תואר שני
והלכתי ללמד בווסט פויינט לשלוש שנים
משנת 83 לשנת 86
ואחרי השיבוץ הזה
חזרתי לצבא המבצעי
ועשיתי כל הדברים שחיילים עושים:
פקדתי על אירגונים,
אימנתי, השתתפתי בקרבות מספר פעמים,
וכשיצאתי לבסוף מהקרבות
כמפקד אוגדה ב-2009
הצבא החליט שהוא רוצה לקדם אותי
לגנרל שלושה כוכבים (מפקד גיס)
אני חושב כי רצו להוכיח
שיש להם חוש הומור.
הם שלחו אותי להיות מפקד
אימונים צבאים בסיסים.
תפקידי היה לאמן 160,000 החיילים פחות או יותר
או קבלו תיקון: אזרחים,
שיבואו לצבא כל שנה
ולהפוך אותם לחיילים.
מה שמצאתי כשהתיצבתי לשיבוץ
הפריע לי.
עובדות רבות הובאו לידיעתי.
ראשית, 75% או יותר
קצת יותר למעשה
מהאזרחים שרצו להצטרף לצבא
לא היו כשירים לכך.
75% מבני ה- 17-24 שרצו להצטרף לצבא
לא היו כשירים
והסיבה מספר אחד לכך
היתה כי היו בעלי משקל עודף חמור.
מתוך ה- 25% שיכלו להצטרף לצבא
מה שגילינו ביום הראשון של טירונות
היה שבערך 60% מהם
לא יכלו לעבור מבחן א"ג
שהעברנו ביום הראשון.
והוא היה: דקה אחת של שכיבות סמיכה,
דקה אחת של כפיפות בטן וריצת 1600 מטר.
תראו, זה לא מבחן קשה.
אך גילינו
שהחלק הארי מחיילינו החדשים
הבאים מהסביבה האזרחית,
אינם מסוגלים לעבור את המבחן הזה.
לא יכולתי להבין מה קרה.
זה לא מה שהיה כשעזבתי
את לימודי בחינוך גופני ב- 1986.
כשערכנו כמה בדיקות
הבנתי שהשתנו כמה דברים.
ראשית, מספר אחד והסיבה העיקרית היתה
שבראשית שנות ה-90 המאוחרות
רוב בתי הספר היסודים והתיכונים
הפסיקו ללמד חינוך גופני,
ולמעשה, רק חמש מדינות
מקרב ה-50 במדינה שלנו כעת
מחייבות חינוך גופני
בין הגן לבין כיתות י"ב היום.
חמש מתוך חמישים.
עכשיו, אתם תגידו, " טוב, זה מעניין,
אבל מה איכפת לצבא?"
ובכן, אנחנו מקבלים את התוצרת הזאת
אך בנוסף להשלכות מהמעלה השניה והשלישית
היו אנשים צעירים המצטרפים לארגון שלנו
שלא יכלו לרוץ, לחמוק, לקפוץ, ליפול, להתגלגל,
דברים מהסוג שתצפו מחיילים לעשות
אם הם בקרב.
הדבר השני שמצאנו
או שאני גיליתי או הבנתי היה
שהתזונה שלנו השתנתה באופן קיצוני
ב- 15 שנים האחרונות.
נהגנו להגדיל את הכל.
כחייל שהוצב מעבר לים בגרמניה,
זה לא המצב שם,
אך הם היו מגדילים--
אם רציתם צ'יפס גדול
אפשר לקבל יותר גדול ועוד יותר גדול.
לא יכלתם לקבל רק משקה של חצי ליטר,
יכלתם לקבל משקה בעל נפח של 0.7 ליטר, 1.5 ליטר או 2 ליטר.
ולכך היתה השפעה מזיקה.
הדהים אותי
שגם ראינו,
אמר לי מדען,
שב-15 השנים האחרונות
מאז שעזבתי את ווסט פויינט ועד היום
שאמריקאים אוכלים בערך 30% יותר קלוריות ביום
מכפי שאכלו ב- 1983
ובערך 7 קילוגרם יותר סוכר בשנה.
נתונים פנומנלים.
אך הצירוף של חוסר חינוך גופני
ועליה בתזונה גרועה
הוליד השפעות לוואי.
זו היא קבוצת המזון "O", דרך אגב.
אני התחלתי לקרוא לה קבוצת- ה "O"
מפני שמה שמסתיים ב-"O"
כנראה לא טוב לך.
(צחוק)
לא מצאתי עוד דבר טוב שנגמר ב-"O"
שהיה באמת ממש מזין בטבע.
אך מה שאנחנו התחלנו לראות היה
לראות השפעות במעלה השניה והשלישית
וזו אחת מהן.
זה אחד מבסיסי האימון שלנו
ויש לנו חמישה בצבא ארצות הברית.
אנו עדים לתופעה הנקראת
פגיעות מאמץ של צוואר הירך,
ומשמעו הוא
שקצה האגן יכול להסדק
ושהוא לא יהיה שבר נקי
אלא שבר מאמץ
שיגרום לבעיות מהותיות
ואפשר לראות שהחל ב-2000 שהתחלנו לזהות את זה
וזאת משום שהאנשים שהיינו מגייסים רק סיימו להתבגר
ורבים מהם לא נחשפו לאימון גופני
והם ניזונו מתזונה ירודה.
אך עד 2009 כשהמתגייסים החדשים שלנו
היו בני 18 או 19
הם עברו את כל חייהם
מבלי שיעור אימון גופני והיו תלויים לחלוטין בתזונה ירודה.
ה-135 האלה שהיו לנו בבסיס טירונות אחד
הן פגיעות משמעותיות
כי כדי לתקן זאת
עולה בין 100,000 לבין 300,000 דולרים .
לכן זה עניין כלכלי.
זה לא רק עניין של בריאות חיילים.
עבורי זה היה עניין כלכלי.
הסיבה השלישית, ואציין זאת
ואתקדם הלאה.
הסיבה השלישית שראינו
היתה התקדמות בטכנולוגיה.
תראו, אני אוהד גדול של טכנולוגיה,
אך החוקרים אמרו לי
שכאומה אנו צופים כעת
בקירוב ב-150 שעות טלביזיה בחודש.
זה חמש שעות ביום.
ב-2009, כשהתחלנו את המחקר הזה
ראינו בין 30 לבין 40 שעות בממוצע
של חיפושים באינטרנט
על ידי גברים אמריקאים לחודש.
זה כשעה עד שעתיים ביום.
גיימינג עף מהסקלה.
ב-2009, וזה גבר מאז,
המתבגר הממוצע היה משחק
שלוש עשרה שעות של משחקי וידיאו בשבוע.
כל השעות האלו מול מסך
החליפו את זמן המשחק
וזה משמעותי.
ובנוסף לכך,
האחרון, מספר ארבע:
אנו מודלים גרועים מאוד לחיקוי לילדינו.
אנחנו יותר מדי ממהרים.
אנחנו אוכלים גרוע
אנחנו אוכלים אוכל מהיר
אנחנו נופשים מול הטלביזיה בסופו של יום.
אנחנו גם תלוים בטכנולוגיה
במקום לשחק
ואנחנו לא מאזנים את החיים שלנו.
לאשתי יש תחרה בביתנו
היות שיגדלנו שני ילדים
וכעת יש כמה נינים
שאומר, "ילדיך צופים בך."
מה שאתם עושים מדבר חזק יותר מכל מה שתגידו.
לא עשינו את הדברים הנכונים לילדנו.
אז בצורה צבאית טיפוסית
אני אמרתי, " עלינו להתייחס לנושאים אלה במגוייסים החדשים שלנו."
ושנינו דברים אחדים.
התחלנו משהו שאנו קוראים
יוזמת החייל האתלט
מפני שאתה לא יכול פשוט לומר לערימה של בני 18,
"נכניס אתכם לכושר
ולא ניתן לכם צ'זבורגרים."
אתה צריך להעניק לזה כותרת סקסית
אז קראנו לזה
יזמת חייל אתלט.
אם אתה הולך להרביץ ביצועים בשדה הקרב,
עליך להתאמן כמנצח.
ומה שעשינו הוא, ששינינו לחלוטין
ובכן, זה שרפרף בעל שלוש רגליים
שנינו לחלוטין את הדרך שבה התאמנו
לפצות על הדברים שלא היו מתבצעים
ביסודי ובתיכון.
צוותנו פיזיוטרפיסטים
ומאמנים גופניים לכל ארגון
כי רצינו למנוע פציעות
ולטפל בהן טרם הפכו
לשברי המאמץ האלה ב- 100,000 דולרים .
רצינו לתקן אותן איך שצפו לשטח.
ואז הדבר השלישי וסביר להניח החשוב ביותר היה
הדרך שבה אנו מגישים את האוכל בחדרי האוכל,
מתקני הסעדה.
קראנו לזה "תדלוק החייל."
אתה לא יכול פשוט להגיד, " הלו, קבל סלט."
במקום אנחנו אומרים --(צחוק) --
אתה צריך לשווק עם החיילים
אז אמרנו, "הלו, נתדלק אותך
לביצוע מקסימלי."
זה מה שקבוצות ספורט עושים.
זה מה שעושים ה- NFL, וליגת המקצוענים בבייסבול,
הם יודעים שצריכים לאכול נכון
על מנת לבצע במיטב יכולתם.
טוב, אני לא אחפור...
במהלך השנה הראשונה, ראינו
סטטיסטיקה חזקה שלא תאומן
שמראה שזה מצליח:
ירידה בפציעות,
חסכנו בערך 30 מיליוני דולרים בשנה הראשונה
בטיפול בפציעות בלבד.
30 מיליון בצבא.
רק במניעת פציעות.
והתחלנו לראות ירידה במשקל
ושפרנו...או הפחתנו מספר
החיילים בעלי משקל עודף שיש לנו בצבא.
יש לנו עוד דרך ארוכה.
העלינו בדרגה את "תדלוק החייל"
ל- "תדלוק הצוותים"
ולמעשה שנינו אזימוט
לעבר משרד למכללות ההגנה
לאנשים הצעירים שלנו ואנו קוראים לזה
"תדלוק העתיד."
אז תיקנו את זה! או שאנו בדרך לתיקון.
מה שמעניין כאן
הוא שהצבא שלכם ביחד עם חיל הים, שלכם חיל הנחתים שלכם,
חיל האוויר שלכם ומשמר החופים שלכם
מהווים פחות מ-1% מאוכלוסיית ארצות הברית.
ובכן הדאגה שלי היא:
מה קורה עם ה-99% הנותרים?
וזה מחזיר אותי חזרה לנושא של
היותו נושא של דאגה לבטחון לאומי.
אני אראה לכם
אזור אחד והוא רק רמות של עודף משקל חמור.
זה היה גרף שיצג
מספר המדינות בברית
שהיו מתחת ל-20% של רמות משקל עודף חמור
בממוצע מילד בן 14 לבן 19.
זה היה ב-1985.
תראו מה קורה.
כפי שאתם יכולים לראות
ב-2009, זה גרוע יותר משמעותית.
הצפי ל-2030
הוא זה:
אפשר לראות מספר המדינות
שלהן יותר מ-65% ילדים בעלי משקל עודף חמור.
זה לא משקל עודף זה עודף משקל חמור.
עכשיו, הנושאים הקשורים
שאמרתי לכם הנושא של קצב פציעות
וכמה שאנחנו משלמים לתקן אנשים
הוא משמעותי.
אנו מוציאים בהערכה
משרד הבריאות והחינוך
יחד קבעו שאנו מוציאים
בממוצע היום בין 150 לבין 200 מיליארד דולרים לשנה
לטפל בתוצאות עודף משקל חמור של ימי הנעורים.
אנו עדים לעליה בסכרת.
אנו מעריכים שתהיה לנו
רמה של 40% של מחלות קרדיו-וסקולרית עד שנת-2030.
זה משמעותי.
זה נושא בריאותי.
זה נושא כלכלי.
נושא כוננות עבורי כי
נכחתי לראות מאגרי גיוס מתדלדלים
בעקבות זאת.
אני לא יכול לגייס אותם כדי לתקן אותם.
וזה פשוט נושא תחרותי.
יש עוד מחקרים המראים מה שעודף משקל חמור
והיעדר פעילות עושים לצעירים.
לכן אני מאמין שזה בודאי
נושא לבטחון לאומי.
יש מספר ארגונים שמנסים לגשת לזה.
אולי שמעתם על ראש העיר בלומברג מניו יורק
שהטיל חרם על משקאות ממותקים
מעל לחצי ליטר בבתי ספר ובמסעדות ציבוריות בעיר ניו יורק
והוא ספג קיטון של רותחין משום כך.
נייק, בלו קרוס בלו שילד, סאבוויי
כולם משתמשים בשחקנים בעלי משקל עודף בפרסומות שלהם
להתוות התנהגות
ואולי לסובב את הדבר הזה על עקביו.
ניקלאודיון ב- יום משחק עולמי בשנה שעברה
החליט להחשיך את המסכים שלהם
לעומת הקרנת תוכניות מתוכננות
על מנת להוציא את הילדים החוצה לשחק.
וכמובן הגברת הראשונה שלנו
במשך השנים האחרונות
מנסה לעשות "בואו נזוז!"
וצעדים נוגדי השמנה.
זה מדאיג אותי.
זה מדאיג אותי מאוד.
שוב כפי שאמרתי
שמי הרטלינג, ואני חייל.
אני חייל מזה 38 שנים .
אין זה דבר שהצבא יכול לתקן.
אין זה דבר שאפשר לתלות בו סרט צהוב
ולומר, "שמישהו אחר יטפל בזה".
אין זה דבר
שאפשר להשאיר לממשלות
או על ארגונים לעשות.
אל תפחדו לכתוב לבתי הספר שלכם.
היו חסרי פחד במאמץ להחזרת תזונה נכונה
חזרה למסעדות.
היו חסרי פחד באיזון חייכם
וביציאה החוצה להתאמן.
היו חסרי פחד בהתווית התנהגותכם
למען האנשים הצעירים.
זה ימנע
הרבה מאוד צ'רלים בעתיד.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)