Mēs uzaugām, mijiedarbojoties ar fiziskiem priekšmetiem mums visapkārt.
Ir neskaitāmi daudz priekšmetu, ko lietojam ikdienā.
Tos ir daudz interesantāk lietot nekā vairumu mūsu datorierīču.
Kad runājam par priekšmetiem,
ar tiem automātiski asociējas viena lieta,
proti, žesti –
kā mēs manipulējam ar šiem priekšmetiem,
kā mēs šos priekšmetus lietojam ikdienas dzīvē.
Mēs izmantojam žestus,
ne tikai lai mijiedarbotos ar priekšmetiem,
bet arī lai mijiedarbotos viens uz otru.
Piemēram, "Namaste!" žests cieņas parādīšanai,
vai cits piemērs – Indijā nav bērniem jāmāca,
ka šis nozīmē "četri skrējieni" kriketā.
Tā ir daļa no sadzīves.
Tāpēc mani jau no sākuma ļoti interesē,
kā mūsu zināšanas par sadzīves priekšmetiem un žestiem,
un šo priekšmetu lietošanu var izmantot mijiedarbībā ar digitālo pasauli.
Kāpēc gan klaviatūras un peles vietā
es savu datoru nevarētu lietot,
tāpat kā es mijiedarbojos ar fizisko pasauli?
Tā nu pirms astoņiem gadiem es sāku šo izpēti,
un tā burtiski sākās ar peli uz mana rakstāmgalda.
Tā vietā, lai peli lietotu datoram, es to atvēru.
Vairums no jums zina, ka tolaik pelē bija iemontēta bumbiņa,
kā arī divi rullīši, kas vadīja datoru
atkarībā no bumbiņas – un attiecīgi peles – kustībām.
Mani interesēja šie divi rullīši,
un es patiesībā gribēju vairāk, tāpēc es aizņēmos vēl vienu peli no drauga
– uz neatdošanu, –
un nu man bija četri rullīši.
Ko es ar šiem rullīšiem izdarīju,
es tos izņēmu no pelēm un saliku rindā.
Tur bija šādi tādi vadiņi, trīši un atsperes.
Es ieguvu žestu saskarnes ierīci,
kas darbojas kā kustību sensors,
uzbūvēts par diviem dolāriem.
Jebkura kustība, ko veicu fiziskajā pasaulē,
tika atkārtota digitālajā pasaulē,
izmantojot tikai šo mazo ierīci, kas būvēta aptuveni pirms 8 gadiem,
2000. gadā.
Tā kā mani interesēja šo divu pasauļu integrācija,
man ienāca prātā līmlapiņas.
Es prātoju: "Kāpēc es nevarētu savienot parasto, fizisko līmlapiņu virsmu
ar digitālo pasauli?"
Mammas rakstīta ziņa uz papīra līmlapiņas,
varētu pārvērsties par SMS;
vai varbūt atgādinājums par tikšanos
varētu automātiski sinhronizēties ar manu digitālo kalendāru,
un mans darāmo darbu saraksts – ar tavējo.
Bet jūs varat arī meklēt digitālajā pasaulē,
varat uzrakstīt, piemēram: "Kāda ir Dr. Smita adrese?"
un šī mazā sistēma to izdrukās.
Tātad tā strādās kā papīra ievades-izvades sistēma,
veidota tikai no papīra.
Kādā citā izpētes darbā
es izgudroju rakstāmo, kas spēj rakstīt trijās dimensijās.
Es to uzbūvēju, lai palīdzētu dizaineriem un arhitektiem
ne tikai domāt trīs dimensijās,
bet arī zīmēt,
jo tas ir daudz intuitīvāk.
Tad es iedomājos: "Kāpēc gan neizveidot Google karti fiziskajā pasaulē?"
Tā vietā, lai meklētājā ierakstītu atslēgas vārdu,
es varētu uzlikt uz tās priekšmetus.
Uzliekot lidmašīnas iekāpšanas karti, tā norādītu iekāpšanas izeju.
Kafijas krūze norādītu, kur meklējama kafija
vai arī kur šo krūzi izmest.
Tie bija daži no maniem agrīnajiem izpētes darbiem,
jo mērķis bija savienot šīs divas pasaules pilnīgi nemanāmi.
Visiem šiem eksperimentiem kopīgs bija viens:
es mēģināju pārnest fiziskās pasaules daļu digitālajā.
Es ņēmu priekšmetu daļas vai reālās dzīves intuitivitāti
un pārnesu to uz digitālo pasauli.
Jo mans mērķis bija padarīt datora saskarnes intuitīvākas.
Bet tad es sapratu, ka cilvēkiem patiesībā datori nav interesanti.
Mūs interesē informācija.
Mēs gribam kaut ko uzzināt.
Mēs gribam uzzināt par pārmaiņām, kas notiek mums apkārt.
Tāpēc aptuveni pirms gada, pagājušā gada sākumā,
es sāku prātot: "Kāpēc gan neapvērst šo pieeju?
Ja nu es ņemtu savu digitālo pasauli
un ar šo digitālo informāciju uzzīmētu fizisko pasauli?"
Jo tagad pikseļi patiesībā ir iesprostoti šajās taisnstūra ierīcēs,
kas sabāztas mūsu kabatās.
Kāpēc gan es nevarētu šīs robežas nojaukt
un pārnest tos uz saviem ikdienas priekšmetiem, ikdienas dzīvi,
lai nevajadzētu mācīties jaunu valodu saziņai ar pikseļiem?
Lai šo sapni īstenotu,
es pat iedomājos piestiprināt uz galvas liela izmēra projektoru.
Šķiet, tāpēc to dēvē par "galvas projektoru".
Es to uztvēru ļoti burtiski –
paņēmu veloķiveri,
izveidoju tajā nelielu iegriezumu, lai projektors labāk iegultu.
Ko es tagad varu darīt?
Es varu bagātināt savu apkārtējo pasauli ar šo digitālo informāciju.
Bet vēlāk es sapratu,
ka patiesībā vēlējos sazināties arī ar tiem pikseļiem.
Tāpēc es uzstādīju mazu kameru, kas darbojās kā digitālā acs.
Vēlāk mēs pārgājām uz daudz labāku, lietotājam ērtāku piekaramo versiju,
ko daudzi no jums tagad pazīst kā SixthSense ierīci.
Bet interesantākais šajā tehnoloģijā ir tas,
ka varat savu digitālo pasauli nēsāt sev līdzi, kurp vien jūs dodaties.
Jūs varat lietot jebkuru virsmu, jebkuru sienu kā saskarni.
Kamera uztver visas jūsu kustības.
Jebko, ko darāt ar rokām, tā uztver kā žestu.
Un patiesībā, ja ielūkojaties, tajā ir krāsu marķieri,
ko lietojām sākotnējā versijā.
Jūs varat sākt zīmēt uz jebkuras sienas –
apstājaties pie sienas un sākat uz tās zīmēt.
Bet mēs sekojam ne tikai viena pirksta kustībai,
mēs sniedzam brīvību izmantot abas rokas,
lai jūs varētu ar abām rokām palielināt vai samazināt karti,
visu redzamo sakļaujot.
Uzņemot attēlus, kamera patiesībā atpazīst kontūras un krāsas,
un tā tajā darbojas daudzi mazi algoritmi.
Tehniski tas ir mazliet sarežģīti,
bet iegūtais rezultāts savā ziņā ir daudz intuitīvāks.
Taču es vairāk priecājos, ka to var iznest ārpus telpām.
Tā vietā, lai izņemtu kameru no kabatas,
jūs varat veikt foto uzņemšanas žestu,
un tas uzņem attēlu.
(Aplausi)
Paldies.
Vēlāk es varu atrast kādu sienu, jebkur, un pārskatīt uzņemtos attēlus –
šo es varbūt es gribu mazliet pārveidot
un pārsūtīt draugam e-pastā.
Mēs esam uz sliekšņa laikmetam,
kurā datorpasaule saplūdīs ar fizisko pasauli.
Un, protams, ja jums nav nevienas virsmas,
vienkāršām darbībām varat izmantot plaukstu.
Lūk, es rīkojos ar ciparnīcu, izmantojot tikai roku.
Kamera saprot ne vien rokas kustības,
bet interesantā kārtā to, kādus priekšmetus turat rokās.
Piemēram, šajā gadījumā grāmatas vāks tiek salīdzināts
ar daudziem tūkstošiem, varbūt pat miljoniem grāmatu internetā,
lai to atpazītu.
Kad informācija iegūta, ierīce atrod atsauksmes par to.
Varbūt New York Times par to ir audioatsauksme,
tā jūs par fizisko grāmatu atsauksmi varat noklausīties.
(Video) Ievērojama runa Hārvarda universitātē...
Pranavs Mistrijs: Obamas pēdējā vizīte MIT [Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā].
(Video) Un jo īpaši es vēlos pateikties diviem izciliem MIT...
P.M.: Es vēroju šīs runas videotiešraidi,
ārpus telpām, uz laikraksta.
Laikraksts jums parādīs laika ziņas tiešraidē,
nevis pastāvīgi tās atjaunos.
Šim nolūkam jums bija jāieskatās datorā, vai ne?
(Aplausi)
Mājupceļā varu izmantot savu iekāpšanas karti,
lai noskaidrotu, vai un cik mans lidojums aizkavēsies,
jo tieši tobrīd es negribu vilkt ārā savu iPhone un atvērt lietotni.
Manuprāt, šī tehnoloģija ne vien mainīs veidu... (Smiekli)
Tā mainīs veidu, kā mijiedarbojamies ar fizisko pasauli, ne tikai ar cilvēkiem.
Un forši, ka, braucot Bostonas metro,
varu spēlēt pongu uz metro vagona grīdas.
(Smiekli)
Manuprāt, mūs ierobežo vienīgi izdomas trūkums,
kad šāda veida tehnoloģija saplūst ar reālo dzīvi.
Tomēr daudzi no jums iebilst,
ka mūsu darbības neaprobežojas ar fiziskiem priekšmetiem.
Mēs taču veicam daudz uzskaites, papīru un tamlīdzīgu darbu –
kā tad ar tiem?
Daudzi no jums ar nepacietību gaida,
kad pārdošanā parādīsies nākamās paaudzes planšetdatori.
Tā vietā, lai uz to gaidītu,
es izveidoju pats savējo, izmantojot vien papīra lapu.
Es noņēmu kameru,
– visām tīmekļa kamerām ir iebūvēts mikrofons, –
un izņēmu mikrofonu.
Tad, no mikrofona izveidojis saspraudi,
piestiprināju to pie papīra lapas – jebkura papīra, kas gadījies pa rokai.
Tagad pieskāriena skaņa
norāda, ka esmu papīram pieskāries,
bet kamera seko, kurp kustas mani pirksti.
Jūs, protams, varat skatīties filmas.
(Video) "Labdien! Mani sauc Rasels, un es esmu dabas pētnieks no 54. cilts."
P.M.: Jūs, protams, varat spēlēt spēles.
(Automašīnas motors)
Lūk, kamera pat saprot, kā jūs turat papīru
un spēlējat autosacīkšu spēli.
(Aplausi)
Daudziem droši vien jau ienācis prātā: "Bet kā ar internetu?"
Jā, protams, var apmeklēt jebkuru tīmekļa vietni
un, kad vien vēlaties, uz papīra lapas veikt dažādas darbības ar datiem.
Bet vēl vairāk mani interesē, kā to varētu padarīt vēl dinamiskāku.
Kad atgriežos pie rakstāmgalda, es varu pārnest šo informāciju
savā datorā un lietot savu pilnā izmēra datoru.
(Aplausi)
Un kāpēc tikai datoru? Mēs varam spēlēties ar papīriem.
Papīra pasaule ir interesanta.
Šeit es paņemu daļu no dokumenta,
pārlieku otru daļu no citas vietas
un izmainu informāciju, kas man ir te.
Un es saku: "Labi, tas izskatās jauki, tagad izdrukāsim to visu."
Tagad man ir izdruka no tā.
Darba process ir daudz intuitīvāks,
kāds tas bija pirms varbūt 20 gadiem,
nevis kā tagad, kad mums jāpārslēdzas starp divām pasaulēm.
Un pēdējā doma ir šāda:
manuprāt, informācijas pārnešana uz ikdienišķiem objektiem
ne tikai palīdzēs mums tikt vaļā no digitālā sadalījuma,
no plaisas starp šīm divām pasaulēm,
bet savā ziņā arī palīdzēs palikt cilvēciskiem,
būt vairāk saistītiem ar fizisko pasauli.
Un tas palīdzēs mums nekļūt par mašīnām,
kas sēž pie citām mašīnām.
Tas viss. Paldies.
(Aplausi)
Paldies.
(Aplausi)
Kriss Andersons: Pranav, pirmkārt, jūs esat ģēnijs.
Tas tiešām ir neticami.
P.M.: Liels paldies.
K.A.: Ko jūs ar to iesāksiet? Vai plānojat radīt uzņēmumu?
Vai tas ir mūžīgs pētījums, vai kā?
P.M.: Ir daudz uzņēmumu, Media Lab sponsoruzņēmumu,
kam interesē to vienā vai otrā veidā attīstīt.
Mobilo telefonu operatori
vēlas to redzēt citādāk nekā nevalstiskās organizācijas Indijā.
Tās domā: "Kāpēc tikai "sestā maņa"?
Mums vajag "piekto maņu" tiem, kas nevar parunāt.
Šī tehnoloģija var ļaut tiem runāt citādā veidā,
varbūt caur skaļruņu sistēmu."
K.A.: Kādi ir jūsu paša plāni? Paliksiet MIT vai kaut ko iesāksiet ar šo?
P.M.: Es cenšos to padarīt pieejamāku cilvēkiem,
lai jebkurš varētu attīstīt savu SixthSense ierīci,
jo aparatūru izgatavot patiesībā nav tik grūti,
nav grūti izgatavot pašam savējo.
Mēs piedāvāsim atvērta koda programmatūru, iespējams, jau nākammēnes.
K.A.: Atvērto kodu? Oho!
(Aplausi)
K.A.: Vai kādā brīdī atgriezīsieties ar to Indijā?
P.M.: Jā. Jā, protams.
K.A.: Kādi ir jūsu plāni? MIT? Indija? Kā jūs sadalīsiet savu laiku nākotnē?
P.M.: Te ir daudz enerģijas. Daudz zināšanu.
Viss šis darbs, ko redzējāt, ir no manām studijām Indijā.
Un tagad tas ir drīzāk vērsts uz izmaksu efektivitāti.
Šī sistēma izmaksā 300 dolāru
salīdzinājumā ar virsmas galdiem 20 000 dolāru vērtībā un tamlīdzīgi.
Vai varbūt pat 2 dolāru peles žestu sistēma tolaik maksāja ap 5000 dolāru?
Es to parādīju konferencē toreizējam prezidentam Abdulam Kalamam.
Viņš teica: "Labi, to vajadzētu kaut kā izmantot Bhabhas atomizpētes centrā."
Es vēlos to padarīt par masveida tehnoloģiju,
nevis atstāt to laboratorijas vidē.
(Aplausi)
K.A.: Ņemot vērā, kādus cilvēkus esam redzējuši TED,
es teiktu, ka jūs pašlaik esat viens no diviem vai trijiem
labākajiem izgudrotājiem pasaulē.
Mums ir gods jūs uzņemt TED. Liels paldies.
Tas ir fantastiski.
(Aplausi)