דמיינו לעצמכם את זה:
אתם במקום ציבורי, בואו נגיד קניון.
אתם רואים שני גברים חולפים על פניכם, מחזיקים ידיים.
אתם מסתכלים סביבכם ורואים אנשים זועפים,
מצביעים ומתלחששים בביטול.
אז אתם פונים לאדם שעומד לצדכם ושואלים למה הם זועפים.
ועונים לכם, "שני הבחורים האלה הם הומואים. איכס."
סיטואציות כאלה קורות לעיתים קרובות מדי.
נישואים חד-מיניים הפכו לאחרונה חוקיים בכל המדינות בארה"ב.
אבל האם זה באמת מקובל ע"י החברה?
לא, זה לא.
ולמען האמת, זה צריך להיות.
מאז היותי בת 5 היו לי שתי אימהות.
כן. ההורים שלי הן שתי לסביות.
חמש שנים נשואות באושר. שמונה שנים באושר יחד.
בעיניי חלק, זה יכול להשמע חמוד.
אבל בעיניי אחרים, זה דוחה.
אמא שלי בעצמה אמרה שהיא אפילו לא יכולה להסתובב בציבור
ולהחזיק ידיים עם רעייתה בלי לקבל מבטים מלוכלכים מזרים.
עצוב. לא?
במאמר שכותרתו
"הרוב אומרים שהומוסקסואליות צריכה להיות מקובלת ע"י החברה"
והתפרסם ב- pewresearch.org
נכתב שמאז 2011
58% מהאמריקאים תמכו בהומוסקסואליות, 45% תמכו בנישואים חד-מיניים,
אבל רק 14% אמרו שילדים שגדלים אצל זוג הורים חד-מיני זה בסדר.
ברצינות?
14% זה לא הרבה.
אני אפילו הולכת לגרור לתוך זה את הצהרת העצמאות שלנו.
אחת השורות המפורסמות שם היא: "כל בני האדם נבראו שווים."
ואפילו בימינו, בחברה המודרנית שלנו, למה זה לא תקף לגבי לסביות והומוסקסואלים?
ואני לא מדברת רק בשם הומוסקסואלים ולסביות.
אני מדברת בשם כל אדם שאינו הטרוסקסואל.
ביסקסואלים, פאנסקסואלים, א-סקסואלים טרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות - לכולם קשה מאוד
להשתלב בחברה שלנו.
ולפי דעתי זה פשוט לא צודק.
אף אדם לא צריך להרגיש כה לא שייך וכה שנוא
רק בגלל מי שהוא אוהב.
אהבה היא אהבה.
זה לא צריך לשנות את מי אוהבים.
ושלא תבינו אותי לא נכון, להפוך נישואין חד-מיניים לחוקיים זה אחלה.
אבל בכנות, מה הטעם?
מה הטעם, אם הומוסקסואלים ולסביות עדיין פוחדים להתחתן
מפני שהם מתים מפחד שהמשפחות שלהם יתכחשו להם,
הכנסיות שלהן ינדו אותם, והם יידחו לגמרי על-ידי החברה?
ובחייאת, מה עם הבריונות?
אנשים משתמשים במילה "הומו" בתור קללה.
כמו: "בוא'נה, אתה כזה הומו,"
כאילו זה הדבר הכי גרוע שאפשר להיות.
ואז זה גורם לאנשים שהם באמת הומוסקסואלים להרגיש שהם לא בסדר.
תחשבו על זה. ברצינות.
שלועגים לכם. צוחקים עליכם. מכים אתכם.
אנשים אפילו מתאבדים בגלל זה.
למה? רק בגלל מי שהם אוהבים?
זה נשמע די מטומטם, לא?
אנשים שמתנגדים לחד מיניות, אומרים לעיתים קרובות,
"או, אלוהים שונא את הגייז כי הם כולם חוטאים, והם ילכו לגהינום."
מצטערת, אבל קודם כל להגיד את זה זאת צביעות.
כי אנשים שאומרים את זה חוטאים בעצמם בעצם שנאת ההומוסקסואלים.
דבר שני, בבקשה תראו לי איפה בתנ"ך זה כתוב,
כי זה לא.
אלוהים לא שונא אף אדם.
טוב, עכשיו אני רוצה שתדמיינו משהו אחר.
דמיינו שהמצב היה הפוך.
דמיינו שהיינו חיים בחברה שבה להיות הומו זו הנורמה,
ולהיות הטרו היה נחשב משונה.
ונגיד שאתם הטרו.
ואתם צריכים להתגנב עם החבר או החברה שלכם
כי אתם רועדים מפחד ממה שאחרים יחשבו.
רק מפני שאתה נער מאוהב בנערה, או את נערה שמאוהבת בנער
אתם פוחדים שהחברה ההומוסקסואלית לא עומדת לקבל אתכם.
איך ההרגשה?
של דחייה? חוסר-אהבה? חוסר חשיבות? חוסר ערך?
אז נחשו מה, כך חשים הומוסקסואלים ביסקסואלים, פאנסקסואלים
וטראנסג'נדרים רבים כל יום.
אבל אתם יודעים מה?
הם לא חייבים להרגיש כך.
אם אנחנו כמדינה נלמד לקבל אנשים בשל מה שהם,
אף אדם לא יצטרך להרגיש כה דחוי, לא-אהוב, לא-חשוב ומיותר.
אנשים יוכלו להיות אהובים ע"י המשפחות שלהם, להצטרף לכנסיות שלהם,
ולהתקבל על-ידי החברה.
אנחנו צריכים לשמוח בשביל הקהילה הגאה,
לשמוח בשבילם, על שהם יודעים מי הם ואת מי הם אוהבים,
גם אם מדובר באדם מאותו המין.
הומוסקסואלים הם בני אדם, אנשים בדיוק כמו כל אחד אחר,
ואין צורך לנהוג בהם באופן שונה.
אז תזכרו ללבוש את צבעי הקשת כי להיות גיי = אוקיי .
תודה. (מחיאות כפיים).