Ljudi su majstori samozavaravanja.
Zavaravamo se kako bi vjerovali u stvari koje nisu istinite
i odbijamo vjerovati u stvari koje to jesu.
Bila sam na fakultetu
kada sam se zaista počela baviti temom samozavaravanja.
I zatreslo je moj svijet.
Vidjela sam ga posvuda,
u svima.
Lažemo sami sebe o najmanjim detaljima,
kao što je koliko smo zapravo pojeli,
i zašto nismo stavili pravu težinu i visinu
na našu vozačku dozvolu.
(Smijeh)
Lažemo kako bismo prikazali ciljeve kojima težimo:
"Popit ću samo čašu vina večeras." --
kad znam da ću popiti najmanje tri. (Smijeh)
Lažemo kako bismo se pridržavali društvenih normi:
"Nikad nisam imao seksualne misli o nikom osim o supružniku."
jer to nije prihvatljivo.
Lažemo o najvažnijim izborima u svom životu,
kao što je zašto smo se udali ili odabrali našu karijeru.
Na žalost, za sve romantike
ljubav je rijetko motivacija za te izbore.
Nigdje nije samozavaravanje bilo tako očito kao u mojim vezama.
Bila sam prestravljena da će me ostaviti.
Moj strah od napuštanja navodio me da se ponašam na načine
za koje mi je još uvijek teško priznati --
nervozno čekati poziv,
voziti da vidim je li tamo gdje je rekao da će biti,
pitajući se stalno voli li me.
Tada vam ništa od toga nisam mogla reći
jer ne bih si to mogla priznati.
U svojoj srži, lažemo sebe
jer nemamo psihološke snage priznati istinu
i nositi se s posljedicama koje slijede.
Kad sam to rekla, razumjeti samozavaravanje
je najučinkovitiji način za vođenje ispunjenog života.
Jer kada priznamo tko smo zapravo,
imamo priliku promijeniti se.
Teško je pogledati ovu fotografiju i pomisliti,
"Lažljivci!"
(Smijeh)
Ali naše samozavaravajuće tendencije počinju ovdje.
Od rane dobi počinjemo primjećivati
i donositi zaključke o sebi i svom okolišu.
Pravi ili krivi, zaključci koje smo donijeli utječu na naš identitet.
Kao odrasli, najviše ćemo željeti lagati
kako su psihološk teška iskustva iz djetinjstva
utjecala na to tko smo danas.
Možda ste odrasli u domu s jednim roditeljem,
u kojem ste zapostavljeni od vašeg oca.
Naučili ste da nešto nije u redu s vama --
niste bili dovoljno pametni, privlačni, atletski građeni.
Zaključili ste da kako bi vas ljudi voljeli
morate biti savršeni.
Kao odraslom,
kad vam netko pokaže vaše nesavršenosti,
osjećate nevjerojatnu napetost ali poričete odakle dolazi.
Možda ste se osjećali ružno kao dijete jer su vas zadirkivali zbog izgleda.
Počeli ste jesti kao odgovor na emocionalnu bol.
Kao odrasli borimo se da održimo težinu,
jer vaše jedenje ima jako malo veze sa glađu.
Možda ste gledali vaše roditelje kako se svađaju.
Naučili ste izbjeći sukob.
Sada se borite s priznavanjem da ste osjetili jednu negativnu emociju.
Iako će svako pojedino učenje iz djetinjstva biti jedinstveno,
ono što naučimo će biti prikazano u lažima koje ćemo si govoriti kao odrasli.
Psihološke teorije ljudske prirode mogu nam pomoći da razumijemo naše samozavaravanje.
Sigmund Freud prvi je opisao laganje kroz ego-obrambene mehanizme:
Psihološke strategije kojima štitimo svoj ego
-- naš osnovni osjećaj poimanja sebe --
od informacija koje će nas ozlijediti.
Poricanje:
odbijajući vjerovati da je nešto istinito
iako znamo da jest.
"Nemam problem s alkoholom," --
iako pijem svaki dan.
"Nisam ljubomorna," --
iako potajno provjeravam partnerov email.
Racionalizacija:
kreiranje razloga da se ispričamo,
"Ne bih vikala na tebe da me nisi tretirala tako nepošteno,"
time opravdavajući moje vikanje
"Znam da pušenje nije dobro za moje zdravlje,
ali mi pomaže da se opustim,"
time opravdavajući moje pušenje.
Projekcija:
uzimanje svoje nepoželjne osobine i pripisivanje te osobine nekom drugom.
"Nisam takva. Ti si."
Kada izlazite s nekim za koga ste izgubili interes,
govorite stvari kao,
"Nisi spreman za ovu vezu,"
kada zapravo, vi niste spremni za ovu vezu
i nikad nećete biti!
Pioniri u kognitivno-bihevioralnoj sferi
opisuju kako nas misli zavaravaju
kroz kognitivne distorzije -- iracionalne načine na koje mislimo.
Polarizirano razmišljanje: razmišljanje u eksremima.
"Ili neću jesti keks ili ću pojesti kutiju,
jer ako pojedem jedan keks,
već sam upropastila dijetu, pa mogu nastaviti jesti."
Emocionalno opravdavanje:
mišljenje da naši osjećaji točno odražavaju stvarnost.
"Osjećam se povrijeđeno: dakle sigurno si mi učinio nešto loše."
"Osjećam se glupo: posljedično, glup sam."
Pregeneralizacija:
uzeti jedan negativni događaj i gledati ga kao beskrajnu spiralu poraza.
Nakon jednog lošeg prekida mislite:
"Uvijek ću biti sama."
Kada vas ne promaknu na poslu mislite,
"Nikad neću biti uspješna u karijeri."
S egzistencijalne perspektive
zavaravmo sebe da bi izbjegli osnove života --
osnovne stvarnosti ljudskosti s kojima se moramo suočiti.
Smrt - svi moramo umrijeti;
konačna samoća --
rođeni smo kao jedna osoba u jednom fizičkom tijelu;
neznačajnost --
naši životi su neizbježno beznačajni ukoliko im ne pridamo značenje;
i sloboda --
odgovorni smo za sebe jer imamo slobodu izbora.
Kako bi izbjegli suočavanje s ovim stvarnostima, često lažemo sami sebe:
"Ovakva sam zbog svog odgoja," --
na taj način odbacujući odgovornost za svoje izbore.
"Loše stvari na vijestima se meni neće nikad dogoditi," --
jer sam nekako poseban, i jedinstveno zaštićen od zla.
"Neću napisati oporuku. Mlada sam. Neću umrijeti," --
time poričući našu smrtnost.
Multikulturalna i feministička psihologinja
opisuje kako internalizacija kulturnih normi utječe na nas.
Ovdje, zavaravamo sebe vjerujući
u ono što smo kulturlološki uvjetovani vjerovati,
umjesto da sami odlučimo što je zapravo istina.
Kompromitirate li se kako bi dosegli društvene norme?
Mislite li da trebate određeno izgledati,
biti određene težine,
zarađivati određene prihode,
udati se, imati djecu, biti vjernik
jer to trebate činiti
ili zato što vjerujete da je to ispravno?
Sve ove teorije ljudske prirode pomažu nam razumjeti
kako se zavaravamo na dnevnoj bazi.
Zašto bi vas to brinulo?
Samozavaravanje vodi do ogromne količine boli i žaljenja.
Kako bi izbjegli da budemo iskreni,
često radimo izbore sa lošim posljedicama
za nas i druge --
možda ćemo koristit drogu, alkohol, jesti, kockati, krasti, lagati, napuštati ljude
ili prebacivati našu emocionalnu prtljagu na one koje najviše volimo.
Ili, možda odaberemo da se ne promijenimo
iako smo očajni
ili nanosimo bol onima oko nas.
Gledati na život sa žaljenjem strašno je bolno,
jer ne možete promijeniti vaše izbore u prošlosti.
Kako sam rekla ranije,
strašno sam se mučila u svojim romantičnim vezama.
Znala sam da se ne osjećam sigurno,
ali vjerovala sam da je to krivica mog dečka --
samo da me više zove, da mi više govori da me voli,
onda bih se osjećala sigurno.
Istina je
da nije bilo ničeg što je mogao učiniti da se osjećam sigurno,
jer moji osjećaji nisu imali veze s njim.
Razlog što se nisam osjećala sigruno je što sam kao dijete naučila
da će me ljudi uvijek ostaviti,
i živjela sam život radeći izbore u tom uvjerenju.
Kada ne preuzmemo punu odgovornost za ono tko smo,
nanosimo bol sebi i svima oko nas..
Što sad?
Kako da počnemo prihvaćati laži koje govorimo sebi?
Kako da postanemo iskreniji lažljivci?
Prvi korak je samosvjesnot --
postanemo proučavatelji sebe.
Kada imate snažnu emocionalnu reakciju na nešto,
stanite.
Kada ono što pričate ne odgovara onome što radite,
stanite.
Kada mislite iracionalno,
stanite.
Pitajte se:
Što ovo govori o meni?
Slično, većina nas troši ogromnu količinu energije
pokušavajući preboljeti nekog ili nešto što nam se dogodilo.
I općenito izbjegavamo pogledati naš doprinos sukobima u svom životu.
Kada niste razriješili nešto ili nekoga,
stanite.
Pitajte se:
Što moja reakcija na ovu situaciju govori o meni?
Kako postajemo iskreniji i svjesniji,
postajemo odgovorniji za svoje izbore.
Ako priznajemo da smo nesigurni u vezi nečeg
-- što svi jesmo --
sada smo suočeni s izborom:
raditi na našoj nesigurnosti ili ne.
Što god odlučimo,
sada smo odgovorniji za posljedice naše nesigurnosti,
jer znamo bolje.
Ne mjenjati se kada smo suočeni s istinom je izbor.
Iako ne možemo kontrolirati puno okolnosti koje susrećemo u životu,
odgovorni smo na naše reakcije na sve njih.
U tom duhu, jedan od najboljih načina
da se suočimo sa samozavaravanjem
je psihoterapija.
To je jedina veza
koju ćete imati ikad u životu
koja postoji samo da bi vam koristila.
Ali ipak, velika količina stigme postoji oko terapije.
Ljudi često kažu stvari kao,
"Ne trebam terapiju.
To je samo za lude ili slabe ljude koji si ne mogu sami pomoći."
Istina je, da treba velika hrabrost
kako bi bili potpuno ranjivi pred drugom ljudskim bićem.
Terapija je zaista dar ako ste dovoljno hrabri prihvatiti ga.
Suočiti se s našim samozavaravanjem je cjeloživotno putovanje.
Mijenjamo se i svijet nam nudi nove prilike
kako bismo razumjeli sami sebe.
Uvijek možemo naučiti više.
Bila sam na savršenom putu da budem uspješan akademik.
Dobila sam stalno mjesto ovdje na UNLV, prije dvije godine.
I za otprilike šest tjedana, biti ću nezaposlena,
jer sam dala ostavku.
Dobiti stalan predavački posao i onda dati otkaz
je posljednja stvar koju bi bilo tko očekivao od člana nastavnog osoblja.
Osobito od mene, obožavam psihologiju!
Obožavam predavati, istraživati. Volim svoj odjel.
Imala sam odlično iskustvo na UNLV.
Ali istina je da moja strast više nije fakultet.
Priznati si to je bilo brutalno bolno!
Jer sam se morala suočisti sa svim svojim samozavaravajućim tendencijama.
"Što ako razočaram ljude?
Što će reći moja obitelj?
Što ću raditi? Što ako se ne mogu uzdržavati?
Tko sam ako nisam profesor?
Što ako se moj život promijeni!?
Što ako se ne promijeni?"
Da sam ostala na fakultetu,
platila bih ogromnu psihološku cijenu.
Morala bih priznati da nisam dovoljno jaka
da napravim drugačiji izbor za sebe kada se suočim s istinom.
Budte iskreniji lažljivci.
Izaberite da postanete iskreniji s lažima koje govorite sami sebi.
Koristite istinu kako biste živjeli najispunjeniji život
jer imate samo jedan.
(Pljesak)