Tegyük fel, hogy pénz és anyagi javak nélkül
ott rekednek valahol, többezer mérföldre az otthonuktól.
Ilyen helyzetben sokan pánikba esnének, és átkoznák balszerencséjüket.
Ám a Kitióni Zénón életműve és öröksége ebből indult ki.
Az egykor gazdag kereskedő ie. 300 körül mindent elvesztett
egy athéni hajótörés során.
Mit volt mit tennie, elsétált egy könyvkereskedésbe,
Szókratészt olvasva izgatott lett,
tovább folytatta a kutatást, és a város híres filozófusainak tanulmányozását.
Amikor köré is tanítványok gyűltek,
megalapította a sztoicizmus néven ismert filozófiát,
melynek az erényről, tűrésről és önuralomról szóló tanításai
gondolkodók és uralkodók generációira mély benyomást tettek.
A sztocizmus neve a Sztoa Poikilé ógörög kifejezésből ered,
ez a festett oszlopcsarnokra utal,
ahol Zénón és tanítványai tartották összejöveteleiket.
Mai köznyelvünkben a sztoikus jelzőt arra használjuk,
ha valaki nyugodtan tűri a megpróbáltatásokat,
és tartózkodik a túl heves érzelmektől.
Bár ez tényleg fontos eleme a sztoicizmusnak,
de az eredeti filozófia több volt, mint egyfajta beállítódás.
A sztoikusok hite szerint körülöttünk minden
okok és hatások kölcsönhatása által működik,
ebből következik a világegyetem racionális szerkezete,
melyet logosznak neveztek.
És ha nem is tudjuk befolyásolni magunk körül az eseményeket,
azt tudjuk szabályozni, hogyan reagálunk rájuk.
A sztoikusok nem álmodoztak ideális társadalomról,
úgy fogadták el a világot, ahogy van,
s eközben önfejlesztésre törekedtek a négy alaperény gyakorlásával:
gyakorlati bölcsesség,
eligazodás bonyolult helyzetekben is logikus, tájékozott és nyugodt módon;
önmérséklet,
önmegtartóztatás képessége, valamint önmérséklet az élet minden területén;
igazságosság,
méltányosan bánni másokkal még akkor is, ha helytelenül cselekszenek;
és bátorság,
nemcsak rendkívüli helyzetekben,
de a napi kihívásokat is tisztán, bölcsen fogadva.
Ahogy Seneca, az egyik leghíresebb római sztoikus írta:
"Olykor ugyanis még az életben maradás is bátor cselekedet."
Bár a sztoicizmus a személyes fejlődésre összpontosít,
de nem énközpontú filozófia.
Abban a korban, amikor a római jog szerint a rabszolgák magántulajdont képeztek,
Seneca kiállt azért, hogy emberként bánjanak velük,
hangsúlyozta az emberiség testvériségét, és hogy mindannyian egyenlők vagyunk.
A sztoicizmus tétlenségre sem buzdított.
Szerintük csak azok érhetnek el pozitív változást másoknál,
akik saját magukban megvalósították az erényt és az önuralmat.
Az egyik leghíresebb sztoikus író egyben az egyik legnagyobb római császár is volt.
Marcus Aurelius a sztoicizmus segítségével
tizenkilenc évi uralkodása alatt két nagyobb háborút vezényelt le,
ugyanakkor számos gyermekének elvesztését is fel kellett dolgoznia.
Naplója évszázadok múltán útmutatót és megnyugvást nyújtott Mandelának
27 évig tartó bebörtönzése idején,
amikor Dél-Afrikában a faji egyenlőségért küzdött.
Szabadulása és a végső győzelem után békére és kiegyezésre törekedett,
szilárdan vallotta: az elkövetett jogtalanságok ellenére is
népe a jelenben szembeszállhat ezekkel,
és megpróbálhat jobb, igazságosabb jövőt építeni.
A sztoicizmus évszázadokon át aktív filozófiai iskola volt
Görögországban és Rómában.
Intézményként elhalványult,
de a hatása máig él.
Keresztény teológusok, például Aquinói Szent Tamás,
csodálták és tanaikba ültették az erények kiemelt fontosságát,
és akadnak párhuzamok a sztoikus ataraxia, vagyis egykedvűség,
és a buddhista nirvána fogalmai között.
Az egyik különösen nagyhatású sztoikus filozófus Epiktétosz volt,
aki szerint szenvedéseink okai nem életünk eseményei,
hanem a róluk alkotott ítéleteink.
Ez erősen egybecseng a modern pszichológiával
és az önsegítő mozgalommal.
A racionális érzelmi viselkedésterápia például
arra összpontosít, hogy megváltoztassa az önpusztító beállítódást,
ahogyan az emberek életkörülményeikre reagálnak.
Itt van Viktor Frankl logoterápiája.
Élete egy korszakát koncentrációs tábor foglyaként töltötte,
logoterápiája sztoikus alapokon nyugszik,
lényege, hogy akaraterőnk segítségével értelemmel tölthetjük ki egész életünket
a legzordabb körülmények között is.