מה הסיכון הגדול ביותר לבריאות האמריקאית ?
סרטן? התקפי לב? סוכרת?
התשובה היא למעשה אף אחת מאלה;
זה אלצהיימר.
כל 67 שניות,
מישהו בארצות הברית מאובחן עם אלצהיימר.
כשמספר חולי האלצהיימר ישתלש עד 2050,
טיפול בהם, כמו גם בשאר האוכלוסיה המזדקנת,
יהפוך לאתגר חברתי כבד.
המשפחה שלי חוותה ממקור ראשון
את המאבקים של טיפול בחולה אלצהיימר.
גדלתי במשפחה עם שלושה דורות,
תמיד הייתי מאוד קרוב לסבי.
כשהייתי בן ארבע,
סבי ואני הלכנו בפארק ביפן
כשפתאום הוא הלך לאיבוד.
זה היה אחד הרגעים המפחידים שאי פעם חוויתי בחיי,
וזה היה גם המקרה הראשון שידע אותנו
שסבי חלה באלצהיימר.
במהלך 12 השנים האחרונות, המצב שלו החמיר והחמיר,
והשיטוט שלו בעיקר גרם למשפחתי הרבה לחץ.
דודתי, המטפלת העיקרית שלו,
באמת נאבקה להשאר ערה בלילה כדי לשמור עליו,
ואפילו אז נכשלה הרבה פעמים לתפוס אותו יוצא מהמיטה.
הפכתי מודאג מאוד לבריאות של דודתי
כמו גם לבטיחות של סבי.
חיפשתי ביסודיות פיתרון שיוכל לעזור לבעיות של המשפחה שלי,
אבל לא מצאתי אחד.
אז, לילה אחד לפני בערך שנתיים,
שמרתי על סבי וראיתי אותו יוצא מהמיטה.
ברגע שהרגל שלו נגעה ברצפה,
חשבתי, למה שלא אשים חיישן לחץ על עקב רגלו?
ברגע שהוא ידרוך על הרצפה ומחוץ למיטה,
חיישן הלחץ יזהה עליה בלחץ שיגרם בגלל משקל הגוף
ואז ישלח התראה קולית אלחוטית לסמרטפון של המטפל.
כך, דודתי תוכל לישון הרבה יותר טוב כל לילה
בלי הצורך לדאוג בנוגע לשיטוטים של סבי.
אז עכשיו הייתי רוצה לבצע הדגמה של הגרב הזו.
אוכל לקבל את דוגמנית הגרב שלי לבמה?
מעולה.
אז ברגע שהחולה דורך על הרצפה --
(צילצול)--
אזהרה נשלחת לסמרטפון של המטפל.
תודה לכם. (מחיאות כפיים)
תודה לך, דוגמנית הגרב.
אז זה איור של העיצוב הראשוני שלי.
הרצון שלי ליצור טכנולוגיה מבוססת חיישנים
אולי הגיעה מהאהבה שלי לחיישנים וטכנולוגיה.
כשהייתי בן שש,
חבר משפחה מבוגר נפל במקלחת
וסבל מפציעות חמורות.
והתחלתי לדאוג לסבים שלי
והחלטתי להמציא מערכת אמבטיה חכמה.
חיישני תנועה יותקנו בתוך מרצפות האמבטיה
כדי לזהות את הנפילה של חולים זקנים אם הם יפלו באמבטיה
מאחר והייתי בן שש באותו זמן
ולא סיימתי גן באותו זמן,
לא היו לי את המשאבים הדרושים והכלים כדי לתרגם את הרעיונות שלי למציאות,
אבל עדיין, נסיון המחקר שלי
באמת שתל בי תשוקה עזה להשתמש בחיישנים כדי לעזור לאנשים זקנים.
אני באמת מאמין שחיישנים יכולים לשפר את איכות החיים של הזקנים.
כשחשבתי על התוכנית שלי, הבנתי שעמדתי בפני שלושה אתגרים:
ראשית: ליצור חיישן;
שנית, לתכנן מעגל;
ושלישית, לכתוב אפליקציית לסמרטפון.
זה גרם לי להבין שהפרוייקט שלי היה למעשה הרבה יותר קשה למימוש
משחשבתי בהתחלה.
ראשית, הייתי צריך ליצור חיישן לביש שהיה דק וגמיש מספיק
כדי להלבש בנוחות על תחתית של רגל של אדם.
אחרי מחקר מקיף ונסיונות של חומרים שונים כמו גומי,
שהבנתי שהוא עבה מדי להלבש בנוחות על כף הרגל,
החלטתי להדפיס חיישן פילם
עם חלקיקי דיו מוליך רגיש ללחץ.
ברגע שמפעילים לחץ, החיבוריות בין החלקיקים גדלה.
לכן, יכולתי לתכנן מעגל שימדוד לחץ
על ידי מדידת התנגדות חשמלית.
לאחר מכן, הייתי צריך לתכנן מעגל אלחוטי לביש,
אבל שידור אות אלחוטי צורך הרבה כוח
ודורש סוללות כבדות ומגושמות.
למרבה המזל, הייתי מסוגל לגלות את טכנולוגית הבלוטות' עם האנרגיה הנמוכה,
שצורכת מעט מאוד כוח ויכולה להיות מופעלת על ידי סוללה בגודל מטבע.
זה מנע מהמערכת לגווע באמצע הלילה.
לבסוף, היית צריך לקודד אפליקצית סמרטפון שבעיקרון תהפוך
את הסמרטפון של המטפל למכשיר ניטור מרחוק.
לזה, הייתי צריך להרחיב את הידע שלי בתכנות ג'אווה ו-XCode
וגם הייתי צריך ללמוד על איך לקודד למכשירי בלוטות' באנרגיה נמוכה
על ידי צפיה בהדרכות ביוטויב וקריאה של ספרים שונים.
בשילוב המרכיבים האלה, הייתי מסוגל ליצור בהצלחה שני אבות טיפוס,
אחד בו החיישן מוטמע בתוך הגרב,
והשני עם חיישן שניתן להפריד ולחבר
שיכול להדבק בכל מקום בו הוא נוגע
עם כף הרגל של המטופל.
ניסיתי את המכשיר על סבי במשך בערך שנה עכשיו,
והיה לו שיעור הצלחה של 100 אחוז
בזיהוי יותר מ 900 מקרים ידועים של שיטוט.
בקיץ שעבר, הייתי מסוגל לעשות ניסוי בטא למכשיר
בכמה מרכזי טיפול אזוריים בקליפורניה,
ואני כרגע משלב את המשוב
כדי לשפר את המכשיר למוצר שניתן לשווק.
בדיקת המכשיר על מספר מטופלים
גרמה לי להבין שאני צריך להמציא פתרונות
לאנשים שלא רצו ללבוש גרביים בשנת הלילה.
אז מידע חיישני, שנאסף על מספר גדול של מטופלים,
יכול להיות מועיל כדי לשפר את הטיפול במטופלים
וגם להוביל אולי לתרופה למחלה.
לדוגמה, אני כרגע בוחן
קשר בין התדירות של שיטוט הלילה של מטופל
והדיאטה והפעילות היומית שלו.
דבר אחד שאני לעולם לא אשכח זה כשהמכשיר שלי זיהה לראשונה
את סבי משוטט מחוץ למיטה בלילה.
באותו רגע, הייתי ממש בהלם מהכוח של הטכנולוגיה
לשנות את החיים לטובה.
אנשים שחיים באושר ובבריאות --
זה העולם שאני מדמיין.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)