Jaká je nejrychleji rostoucí hrozba pro zdraví Američanů?
Rakovina? Infarkt? Cukrovka?
Nic z toho,
je jí Alzheimrova nemoc.
Každých 67 sekund
je v USA diagnostikován případ s Alzheimerem.
V roce 2050 stoupne počet pacientů až trojnásobně,
péče o ně a o zbývající stárnoucí populaci
se stane velkou společenskou výzvou.
V rodině máme přímou zkušenost
s obtížemi v péči o pacienta s Alzheimerem.
Vyrůstal jsem v rodině o třech generacích.
S dědou jsme si byli vždy velmi blízcí.
Když mi byly čtyři roky,
procházeli jsme se s dědou parkem v Japonsku,
když se náhle ztratil.
Byl to jeden z nejděsivějších okamžiků, co jsem kdy zažil,
současně to bylo první upozornění na to,
že můj děda trpí Alzheimerovou nemocí.
Za posledních 12 let se jeho stav neustále zhoršoval
a jeho toulky způsobovaly naší rodině hodně stresu.
Má teta, jeho hlavní pečovatelka,
se usilovně snažila být v noci vzhůru a hlídat ho,
přesto se mu často podařilo odejít.
Začal jsem mít velké starosti o svou tetu
stejně jako o bezpečí svého dědy.
Usilovně jsem hledal řešení, které by naší rodině mohlo pomoci,
ale nedařilo se mi.
Později, jednou v noci před dvěma roky,
jsem se staral o svého dědu a uviděl jsem jej vstávat z postele.
V okamžiku, kdy položil nohu na podlahu,
mě napadlo, proč neumístit tlakový senzor na jeho patu?
Jakmile by vykročil z postele,
tlakový senzor by detekoval nárůst tlaku způsobený vahou těla
a poté by bezdrátově zaslal zvukové varování na telefon pečovatele.
Takto by mohla teta spát v noci v klidu,
bez obav o dědovo toulání.
Nyní bych vám předvedl tuto ponožku.
Mohli byste prosím přijít s modelem na pódium?
Výborně.
Jakmile pacient stoupne na podlahu --
(zvonění) --
na telefon pečovatele je zasláno upozornění.
Děkuji. (potlesk)
Děkuji modelu s ponožkou.
Zde je nákres předběžného návrhu.
Mé nadšení pro vytvoření senzorové technologie
snad pramení z celoživotní lásky pro čidla a techniku.
Když mi bylo šest let,
spadl jeden rodinný přítel v koupelně
a způsobil si vážná zranění.
Začal jsem mít starost o své prarodiče
a rozhodl se vyvinout chytrý koupelnový systém.
V dlaždicích koupelnové podlahy by byly umístěné pohybové senzory
k detekování pádu starších pacientů.
Vzhledem k tomu, že mi bylo pouze šest
a ještě jsem neměl absolvovanou školku,
neměl jsem potřebné prostředky a nástroje k přetavení své myšlenky v realitu.
Přesto ve mně má badatelská zkušenost
vzbudila silnou touhu využít senzory k pomoci starým lidem.
Skutečně věřím, že senzory dokáží zlepšit kvalitu života starým lidem.
Uvědomil jsem si, že v připravovaném plánu čelím třem zásadním výzvám:
první, tvorba čidla;
druhá, návrh obvodu;
a třetí, vytvoření mobilní aplikace.
Uvědomil jsem si, že můj projekt je ve skutečnosti mnohem složitější,
než jsem si původně představoval.
Prvně jsem musel vytvořit tenké a ohebné čidlo,
které by bylo na pacientově chodidle komfortní.
Po náročném hledání a zkoušení různých materiálů jako guma,
která byla nakonec příliš tlustá na pohodlné nošení,
jsem se rozhodl pro tenký tištěný senzor
s elektricky vodivými částicemi citlivými na tlak.
Při stlačení vodivost mezi částicemi roste.
Tudíž bylo možné navrhnout obvod pro měření tlaku
za pomoci měření elektrického odporu.
Dále bylo nutné navrhnout nositelný bezdrátový obvod,
ovšem bezdrátový přenos spotřebovává mnoho energie
a vyžaduje těžké rozměrné baterie.
Naštěstí jsem objevil Bluetooth s nízkou spotřebou,
které vyžaduje jen málo energie a může být napájeno knoflíkovou baterií.
Toto zabránilo vypnutí systému uprostřed noci.
Nakonec bylo nutné naprogramovat aplikaci, která by změnila
telefon pečovatele v bezdrátové monitorovací zařízení.
Za tímto účelem jsem musel rozšířit své znalosti programování v Javě a XCode
a také jsem se musel naučit programovat nízkoenergetická Bluetooth zařízení
sledováním výukových videí na YouTube a čtením různých knih.
Propojením všech komponent jsem úspěšně vytvořil dva prototypy,
jeden, ve kterém je čidlo umístěno uvnitř ponožky,
a druhé s odnímatelným čidlem,
připevnitelným kdekoliv, kde je kontakt
s ploskou pacientova chodidla.
Přibližně rok jsem zařízení testoval na dědovi,
a mělo to 100 % úspěšnost,
zaznamenalo to přes 900 případů zatoulání.
Minulé léto jsem testoval beta verzi svého zařízení
v několika domech s pečovatelskou službou v Kalifornii
a v současnosti zpracovávám jejich zpětnou vazbu
pro další vylepšení zařízení a jeho uvedení na trh.
Při testování zařízení na řadě pacientů
jsem si uvědomil, že potřebuji vymyslet řešení
pro lidi, kteří nechtějí spát v noci s ponožkami.
Data ze senzorů získaných z množství pacientů
mohou sloužit ke zlepšení péče
a možná vést i k vyléčení nemoci.
Nyní například analyzuji
korelace mezi četností nočních toulek pacientů
a jejich denními aktivitami a stravou.
Nikdy nezapomenu jak mé zařízení poprvé zachytilo
mého dědu při vstávání z postele.
V té chvíli jsem byl skutečně ohromen možnostmi technologií
změnit život k lepšímu.
Lidé žijící šťastně a zdravě --
to je svět, o kterém sním.
Velmi vám děkuji.
(potlesk)