הטקסטים הגדולים של העולם העתיק
לא שורדים עד היום במצבם המקורי.
הם שורדים מפני שכותבי ימי הביניים העתיקו אותם
והעתיקו אותם והעתיקו אותם.
וכך זה עם ארכימדס,
המתמטיקאי היווני הגדול.
כל מה שאנחנו יודעים על ארכימדס כמתמטיקאי
אנחנו יודעים עליו רק בזכות 3 ספרים,
והם נקראים B, A ו-C.
ו- A אבד אצל הומניסט איטלקי ב 1564.
על B נשמע לאחרונה בספריית האפיפיור
בערך 160 קילומטר צפונית לרומא בויטרבו ב 1311.
עכשיו קודקס C התגלה רק ה 1906,
והוא נחת על שולחני בבולטימור
ב19 בינואר, 1999.
וזהו קודקס (בעברית: מִצְחָף סוג של ספר) C פה.
עכשיו קודקס C בעצם קבור בספר הזה.
הוא אוצר קבור.
מפני שהספר הזה הוא למעשה ספר תפילה.
בחור בשם יוהנס מיירונס סיים לכתוב אותו
ב 14 באפריל, 1229.
וכדי ליצור את ספר התפילה שלו הוא השתמש בקלף.
אבל הוא לא השתמש בקלף חדש,
הוא השתמש בקלף ממוחזר מכתבי יד קודמים,
והיו שבעה כאלה.
וקודקס C של ארכימדס היה רק אחד מהשבעה.
הוא פירק את כתב היד של ארכימדס ואת שבעת האחרים.
הוא מחק את כל הטקסטים שלהם,
ואז הוא חתך את הדפים באמצע,
הוא ערבב אותם,
וסיבב אותם ב 90 מעלות,
והוא כתב תפילות על הספרים האלה.
ולמעשה שבעת כתבי היד האלה
נעלמו ל-700 שנה, ויש לנו ספר תפילה.
ספר התפילה התגלה על ידי הבחור הזה,
יוהן לודביג הייברג, ב 1906.
ורק עם זכוכית מגדלת,
הוא שכתב את כל הטקסט שהוא יכל.
והעניין הוא שהוא מצא שני טקסטים בכתב היד הזה
שהיו יחודיים.
הם לא היו בA ובB בכלל;
הם היו טקסטים חדשים לגמרי של ארכימדס,
והם נקראו "השיטה" ו "הסטומכיון."
וזה נעשה לכתב יד מפורסם בעולם.
זה צריך להיות כבר ברור עכשיו
שהספר הזה במצב גרוע.
מצבו התדרדר במאה ה20
אחרי שהייברג ראה אותו.
זיופים נכתבו עליו,
והוא סבל מאוד מעובש.
הספר הזה הוא ההגדרה למוצר גמור.
זה סוג של ספר
שחשבתם שיהיה במוסד.
אבל הוא לא במוסד,
הוא נקנה על ידי אספן פרטי ב 1998.
מדוע הוא קנה את הספר הזה?
מפני שהוא רצה להפוך את השביר לבטוח.
הוא רצה להפוך את היחודי לנגיש.
הוא רצה להפוך את היקר לחופשי.
והוא רצה לעשות את זה מתוך עיקרון.
מפני שלא הרבה אנשים באמת יקראו את ארכימדס ביוונית עתיקה,
אבל צריכה להיות להם האפשרות לעשות את זה.
אז הוא אסף סביב עצמו את חבריו של ארכימדס,
והבטיח לשלם על כל העבודה.
וזו היתה עבודה יקרה,
אבל למעשה זה לא היה הרבה כמו שאתם חושבים
מפני שהאנשים האלה, הם לא הגיעו בגלל הכסף,
הם הגיע בגלל ארכימדס.
והם הגיעו מכל מני רקעים שונים.
הם הגיעו מפיסיקת חלקיקים,
הם הגיעו מבלשנות קלאסית,
הם הגיעו משימור ספרים,
הם הגיעו ממתמטיקה עתיקה,
הם הגיעו מניהול מידע,
הם הגיעו מדימות מדעי וניהול תוכניות.
והם חברו כדי לעבוד על כתב היד הזה.
הבעיה נראשונה היתה בעיית שימור.
וזה סוג הדברים שהיינו צריכים להתמודד איתם:
היה דבק על שידרת הספר.
ואם תבחנו את הצילום הזה בעיון,
החלק התחתון שלו הוא די חום.
והדבק הזה הוא דבק עור.
עכשיו אם אתם משמרים,
אתם יכולים להדיר את הדבק הזה די בקלות.
החלק העליון הוא דבק עץ אלמר.
זו תמיסת אצטט פוליוניל
שלא מתמוססת במים ברגע שהיא מתייבשת.
והיא הרבה יותר קשוחה מהקלף עליו היא נכתבה.
אז לפני שיכולנו לדמות את ארכימדס,
היינו צריכים לפרק את הספר.
אז זה לקח ארבע שנים לפרק אותו.
וזו תמונת אקשן נדירה, גבירותי ורבותי.
(צחוק)
דבר נוסף הוא שהיינו צריכים להפתר מהשעווה,
מפני שהוא היה בשרות הליטורגים
של הכנסיה היוונית האורטודוקסית
והם השתמשו בשעוות נרות.
ושעוות הנרות היתה מלוכלכת,
ולא יכולנו לדמות דרך השעווה.
אז מאוד בזהירות היינו צריכים לגרד את השעווה באופן מכאני.
זה קשה להגיד לכם בדיוק
כמה רע היה המצב של הספר הזה,
אבל פעמים רבות יצאו ממנו חתיכות קטנות.
ובדרך כלל בספר, אין מה לדאוג מהחתיכות הקטנות,
אבל על החתיכות הקטנות האלה אולי יש טקסט יחודי של ארכימדס.
אז, חלקים קטנטנים
שהצלחנו בסופו של דבר להחזיר למקום.
אז, כשעשינו את זה, התחלנו לדמות את כתב היד.
ודימתנו את כתב היד
ב14 אורכי גל שונים של אור.
מפני שאם אתם מביטים במשהו באורכי גל שונים,
אתם רואים דברים שונים.
והנה התמונה של דף
ב14 אורכי גל שונים.
אבל אף אחד מהם לא עבד.
אז מה שעשינו היה לעבד את התמונות האלה יחד,
ושמנו שתי תמונות על מסך לבן.
והנה שתי תמונות שונות של כתב היד של ארכימדס.
והתמונה משמאל
היא תמונה רגילה באדום.
והתמונה מימין היא באור אולטרה סגול.
ובתמונה מימין
אולי תוכלו לראות חלק מהכתב של ארכימדס.
אם תאחדו אותן לקנווס דיגיטלי,
המגילה בהירה בשתי התמונות
והיא יוצאת בהירה.
ספר התפילה כהה בשתי התמונות
ויוצא כהה.
הטקסט של ארכימדס כהה בתמונה אחת ובהיר בשניה.
והוא יוצא כהה אבל אדום,
ואז אתם יכולים להתחיל לקרוא את זה די בבהירות.
וככה זה נראה.
עכשיו זו תמונה של לפני ואחרי,
אבל אתם לא קוראים את התמונה על המסך ככה.
אתם עושים זום, ועוד זום
ועושים עוד זום ועוד,
ואתם יכולים פשוט לקרוא את זה עכשיו.
(מחיאות כפיים)
אם תעבדו את שתי התמונות בדרך שונה,
תוכלו להפתר למעשה מהטקסט של ספר התפילה.
וזה ממש חשוב,
מפני שהדיאגרמות של כתב היד
הם מקור יחודי לדיאגרמות
שארכימדס צייר בחול במאה הרביעית לפני הספירה.
והנה אנחנו, אני יכול לתת לכם אותם.
עם סוג כזה של דימות --
סוג כזה של אינפרה אדום, אולטרה סגול, דימות של אור בלתי נראה --
לעולם לא היינו מדמים דרך הזיופים.
איך רצינו לעשות את זה?
ובכן לקחנו את כתב היד,
והחלטנו לדמות אותו עם רנטגן פלואורסנטי.
אז רנטגן מגיע באיור משמאל
והוא מחלץ אלקטרון מהקליפה הפנימית של האטום.
והאלקטרון הזה נעלם.
וכשהוא נעלם, אלקטרון משכבה חיצונית יותר
קופץ פנימה ולוקח את מקומו.
וכשהוא לוקח את מקומו,
הוא משחרר קרינה אלקטרומגנטית.
הוא מקרין קרני X.
והרנטגן הזה הוא יחודי באורך הגל שלו
לאטום בו הוא פוגע.
ומה שרצינו לקבל
היה הברזל.
מפני שהדיו נכתב בברזל.
ואם נוכל למפות
איפוא הרנטגן הזה שיוצא, מאיפה הוא מגיע,
נוכל למפות את כל הברזל בדף,
ואז תאורטית נוכל לקרוא את התמונה.
העניין הוא שצריך מקור אור מאוד חזק כדי לעשות את זה.
אז לקחנו את זה למעבדת קרינת הסינכרוטרון של סטנפורד
בקליפורניה,
שזה מאיץ חלקיקים.
אלקטרונים הולכים מסביב בכוון אחד,
פוזיטרונים לכיוון השני.
הם נפגשים במרכז,
והם יוצרים חלקיקים תת אטומיים
כמו קווארק הצ'ארם ולפטון טאו.
עכשיו אנחנו לא באמת נשים את ארכימדס באלומה הזו.
אבל כשהאלקטרונים מסתובבים במהירות האור,
הם משילים קרני X.
וזה מקור האור החזק ביותר במערכת השמש.
זה נקרא קרינת סינכרוטרון,
ובדרך כלל משתמשים בזה כדי להביט בדברים
כמו חלבונים ודברים מהסוג הזה.
אבל רצינו להביט באטומים, באטומי ברזל,
כך שנוכל לקרוא את הדף מלפני ואחרי.
וראו זה פלא, ראינו שאנחנו יכולים לעשות את זה.
זה לקח בערך 17 לעשות כל דף.
אז מה מצאנו?
ובכן אחד הטקסטים הייחודיים של ארכימדס
נקרא "הסטומכיון."
וזה לא היה קיים בקודקים A ו B.
וידענו שזה נוגע לריבוע הזה.
וזה ריבוע מושלם,
והוא מחולק ל 14 חלקים.
אבל אף אחד לא ידע מה ארכימדס עשה עם 14 החלקים האלה.
ועכשיו אנחנו חושבים שאנחנו יודעים.
הוא ניסה לחשב
בכמה דרכים אפשר לסדר את 14 החלקים האלה
ועדיין להגיע לריבוע מושלם.
מישהו רוצה לנחש את התשובה?
זה 17,152 מחולקים ל 536 משפחות.
והנקודה החשובה בנוגע לזה
היא שזה המחקר הראשון בקומבינטוריקה במתמטיקה.
וקומבינטיריקה היא ענף נפלא ומעניין של מתמטיקה.
הדבר הבאמת מדהים בנוגע לכתב היד הזה
הוא שהסתכלנו על כתבי היד האחרים
שאיש הדת יצר,
הקלף ממנו הוא יצר את הספר שלו,
ואחד מהם היה כתב יד שהכיל טקסט של היפרידס.
עכשיו היפרידס היה דרשן באתונה במאה הרביעית לפני הספירה.
הוא היה בן זמנו של דמוסטנס.
וב 338 לפני הספירה הוא ודמוסטנס יחד
החליטו שהם רוצים להתנגד
לכוחו הצבאי של פיליפ המקדוני.
אז אתונה ותבי יצאו להילחם בפיליפ המקדוני.
זה היה רעיון גרוע,
מפני שלפיליפ המקדוני היה בן שנקרא אלכסנדר הגדול,
והם הפסידו בקרב כארונאה.
ואלכסנדר הגדול המשיך לכבוש את העולם המוכר;
היפרידס מצא את עצמו במשפט באשמת בגידה.
וזה הנאום שהוא נשא כשהיה במשפט --
וזה נאום גדול:
"טוב מכל," הוא אומר, "זה לנצח.
אבל אם אתם לא יכולים לנצח,
אז אתם צריכים להילחם למטרה נעלה,
מפני שאז יזכרו אתכם.
שיקלו את הספרטנים,
הם ניצחו פעמים רבות מספור,
אבל אף אחד לא זוכר מה הם
מפני שכולם היו למטרות אנוכיות.
הקרב האחד שהספרטנים נלחמו בו וכולם זוכרים
הוא קרב תרמופוליס
בו כולם נטבחו,
אבל נלחמו בו על החופש של יון."
זה היה כזה נאום גדול
שבית המשפט באתונה שחרר אותו.
הוא חי 10 שנים נוספות,
עד שהסיעה המקדונית הגיעה אליו.
הם חתכו את לשונו כלעג לנאומיו,
ואף אחד לא יודע מה עשו עם גופתו.
אז זו תגלית של קול אבוד מהעבר,
מדבר אלינו, לא מהקבר,
מפני שהקבר שלו לא קיים,
אלא מבית המשפט האתונאי.
עכשיו אני צריך להגיד בנקודה הזו
שבדרך כלל כשאתם מביטים
בכתבי יד מימי הביניים שנמחקו,
אתם לא מוצאים טקסט יחודי.
ולמצוא שניים בכתב יד אחד זה ממש משהו.
למצוא שלושה זה ממש מוזר.
ומצאנו שלושה.
"קטגוריות" של אריסטו
הוא אחד מאבני הבניין של פילוסופיה מערבית.
ומצאנו פרשנות מהמאה ה שלישית לספירה עליו,
יכול להיות של גאלן וכנראה של פורפירי.
עכשיו כל המידע שאספנו,
כל התמונות, כל התמונות הגולמיות,
כל התעתיקים שעשינו ודברים כאלה
הועלו לרשת תחת רישיון קריאטיב קומונס
כך שכל אחד יכול להשתמש בהם לכל מטרה מסחרית.
(מחיאות כפיים)
למה הבעלים של כתב היד עשה את זה?
הוא עשה את זה מפני שהוא מבין מידע כמו גם ספרים.
עכשיו הדבר לעשות עם ספרים,
אם אתם רוצים להבטיח את השימושיות שלהם לזמן רב,
זה להחביא אותם בארונות
ולתת למעט מאוד אנשים להביט בהם.
הדבר לעשות עם מידע, אם אתם רוצים שישרוד,
הוא לחלק אותו ולתת אותו לכולם
עם כמה שפחות שליטה שאפשר.
וזה מה שהוא עשה.
ומוסדות יכולים ללמוד מזה.
מפני שמוסדות כרגע
שומרים על המידע שלהם עם הגבלות זכויות יוצרים ודברים כאלה.
ואם נרצה להביט בכתבי יד מימי הבייניים ברשת,
כרגע אתם צריכים ללכת לספריה הלאומית של אתר Y
או לספרית האוניברסיטה של אתר X,
שזו בערך הדרך הכי משעממת
בה אתם יכולים להתמודד עם מידע דיגיטלי.
מה שאתם רוצים לעשות זה לאחד את המידע כולו,
מפני שרשת כתבי היד העתיקים של העתיד
לא תבנה על ידי מוסדות.
היא תיבנה על ידי משתמשים,
על ידי אנשים שאוספים את המידע הזה,
על ידי אנשים שרוצים לאחד כל מני סוגים של מפות
מכל מקום שהן מגיעות,
כל סוגי הרומנים מימי הבייניים
מכל מקום שהם מגיעים,
אנשים שרק רוצים לאצור את האוסף האישי שלהם
של דברים יפים.
וזה העתיד של הרשת.
וזה עתיד יפיפה ואטרקטיבי,
אם רק נוכל לגרום לו לקרות.
עכשיו כולנו במודאון וולטרס לאומנות עקבנו אחרי הדוגמה הזו,
ושמנו את כל כתבי היד שלנו ברשת
כדי שאנשים יהנו מהם --
כל המידע הגולמי, כל התאורים, כל המידע הנוסף.
תחת רשיון קריאטיב קומונס.
עכשיו מוזאון וולטרס לאומנות הוא מוזאון קטן
ויש לו כתבי יד יפיפיים,
אבל המידע הוא נפלא.
והתוצאה של זה
היא שאם תעשו חיפוש גוגל על תמונות עכשיו
ותקלידו "כתבי יד מוארים קוראן" לדוגמה,
24 מתוך 28 תמונות שתמצאו מגיעות מהמכון שלי.
(מחיאות כפיים)
עכשיו, בואו נחשוב על זה לשניה.
מה יוצא ממוסד מזה?
יש כל מני דברים שהמוסד מרוויח מזה.
אתם יכולים לדבר על ההומניות וכל זה,
אבל בואו נדבר על דברים אנוכיים.
מפני שזה בעצם מה שיצא למוסד מזה:
עכשיו למה אנשים הולכים ללובר?
הם הולכים לראות את המונה ליזה.
למה הם הולכים לראות את המונה ליזה?
מפני שהם כבר יודעים איך היא נראית.
והם יודעים איך היא נראית
מפני שהם ראו תמונות שלה בכל מקום.
עכשיו, אין צורך
להתניות האלו בכלל.
ואני חושב שהמוסדות צריכים לעמוד
ולשחרר את כל המידע שלהם תחת רשיון בלתי מוגבל,
וזה יהיה מועיל לכולם.
למה שלא פשוט ניתן לכולם גישה למידע הזה
ולאצור את האוסף האישי שלהם
של ידע עתיק ודברים מופלאים ויפייפים
ונגביר את היופי ואת המשמעות התרבותית
של האינטרנט.
תודה רבה לכם באמת.
(מחיאות כפיים)