(легка музика)
- Я багато думаю про термін «тілесна тривога».
Я думаю про сидіння на задньому сидінні автомобіля
в дитинстві в шортах.
І ти встаєш і відчуваєш, що твоя нога нога просто прилипає до поверхні.
Усвідомлення того, що в тобі є щось таке,
що може здатися огидним для інших,
є досить універсальним почуттям.
(легка музика триває)
Ми всі ніби пересуваємося в цих тілесних клітках,
які, по суті, є вразливими.
(легка музика триває)
Багато процесів, які я використовую в студії - це речі,
які існують, але також я дещо вигадала,
або використовую їх не зовсім так,
як потрібно.
Я багато шліфую метал, зварюю його
і знову шліфую,
і все це для того, щоб уникнути лиття металу,
яке зазвичай є дуже дорогим.
Я часто вигадую нові методи для того,
що часто є дуже традиційним процесом,
і в цьому сенсі я вважаю себе чимось на кшталт
професійного аматора.
(легка музика)
Я пам'ятаю, як була в середній школі, можливо, навіть молодшою,
десь 10-11 років,
і знайшла книжку моєї мами,
яка була чимось на кшталт історії дизайну стільців.
Я переглядала її
і відмічала всі сторінки з малюнками, які мені подобалися,
і знаєте, мої батьки помітили це
і купили мені ще пару книжок про стільці.
Я стала більше цікавитися модерністським дизайном
і через це почала працювати здебільшого з трубчастою сталлю.
Це промисловий матеріал, який став настільки поширеним,
що його майже не видно.
Часто, коли я починаю працювати зі скульптурою,
думаю про щось органічне, що взаємодіє з чимось,
що виглядає як щось індустріальне,
щось м'яке і щось тверде.
Мені подобається, коли в скульптурі щось виглядає так, ніби його штовхають,
тягнуть або стискають,
це дійсно те, як це відбувається.
Силікон штовхається, тягнеться
або стискається в цих напрямках.
- Тож найгарячіша частина - це кінчик.
- Так.
- Правильно.
Тож я думаю, якщо ми, якщо ми зайдемо прямо вгору і вниз,
ти точно отримаєш цю гарячу штуre,
якщо ти...
- Окей. - нахилиш її.
- Чим більше нахилити, тим краще. - Так...
- Я також почала працювати зі склом.
Основна відмінність полягає в тому, що воно ніби застигає в часі.
У момент провисання, падіння чи стискання.
Мій потяг до баштанних культур спочатку дійсно з'явився
через їхню начебто унікальної бородавчастої текстури.
Рідко можна побачити фрукти
чи овочі, які щойно вилізли з землі
і вже мають такий хворобливий,
майже пухлинний вигляд.
(легка музика)
Для цих робіт
я дійсно думала про адаптивні структури,
які ми можемо усвідомлювати, а можемо і не усвідомлювати,
але які дуже повсюдно присутні в архітектурному середовищі.
Я обіграла поручні,
які є на сходах,
або, можливо, поручні для людей з обмеженими можливостями,
які стоять у ванній кімнаті.
Більшість моїх робіт походять
з двох або трьох різних референсів.
Я дивився на вуличні ліхтарі
паризького вокзалу Гектора Гімара.
(легка музика продовжується)
А ще я дивився на підйомники,
які можна використовувати, щоб підняти людину,
яка може бути прикута до ліжка, з ліжка на стілець.
Я думаю, що з цими об'єктами пов'язане знання того,
що якщо зараз вони не є чимось,
що тобі потрібно у твоєму житті, щоб бути мобільним,
то в якийсь момент вони тобі знадобляться.
Тож ми всі маємо відношення до них,
що є певною мірою неминучістю.
(легка музика продовжується)
У мого батька був БАС, це хвороба,
при якій ви повільно стаєте повністю паралізованими,
і тому, спостерігаючи за прогресуванням,
ці адаптивні елементи переходили від
ледь помітних частин забудови до, знаєте,
дійсно необхідних елементів для пересування.
Як на мене, це дуже чуттєвий момент,
який може призвести до такого скульптурного способу мислення про те,
як тіло взаємодіє з меблями
та навколишнім середовищем.
Ці скульптури на ходулях,
вони означають власника, який, по суті, балансує
на цих дуже хитких на вигляд пташиних лапках.
Навігація ними однаково драматична
і складна у використанні.
(легка музика продовжується)
Багато з моїх робіт - це об'єкти,
з якими ми всі знайомі,
але, можливо, можна вирвати з контексту щось
дійсно знайоме
і зробити його знову видимим.
(легка музика продовжується)