כל שנייה,
מיליון טונות של חומר מופצצים מהשמש
במהירות של מליון מייל לשעה,
והם במסלול התנגשות
עם כדור הארץ!
אבל אל תדאגו,
זה לא הפתיח לסרט חדש של מייקל ביי.
זה המסע של אורות הקוטב.
אורות הצפון והדרום,
ידועים גם כאורורה בוריאליס
ואורורה אוסטרליס, באופן יחסי,
מתרחשים כשחלקיקים באנרגיה גבוהה מהשמש
מתנגשים עם אטומים נייטרליים באטמוספרה שלנו.
האנרגיה שמוקרנת מההתרסקות
מייצרת מופע של אור
שהאנושות נהנתה ממנו במשך אלפי שנים.
אבל מסע החלקיקים לא פשוט כמו
לעזוב את השמש ולהגיע לכדור הארץ.
כמו כל טיול חוצה ארצות ברכב,
יש מעקף גדול
ואף אחד לא מבקש הכוונה.
בואו נעקוב אחר מסע בין כוכבי
על ידי התמקדות בשלוש נקודות עיקריות של המסע:
עזיבת השמש,
עצירה בשדה המגנטי של כדור הארץ,
והגעה לאטמוספרה מעל ראשנו,
הפרוטונים והאלקטרונים שיוצרים את אורות הצפון
יוצאים מהקורונה של השמש.
הקורונה היא השכבה החיצונית
של אטמוספירת השמש
והיא אחד האזורים הכי חמים.
החום היוקד שלה גורם למימן של השמש
ולאטומי הליום לרטוט
ולנער פרוטונים ואלקטרונים
כאילו הם מורידים שכבות ביום שמשי חם.
חסרי סבלנות וסוף סוף מאחורי ההגה,
הפרוטונים והאלקטרונים החופשיים האלה נעים מהר מדי
להיות מוכלים על ידי כוח המשיכה של השמש
ומצטופפים יחד כפלזמה,
גז טעון חשמלית.
הם נעים יחד הרחק מהשמש
כזרם קבוע של פלזמה,
שידוע כרוח סולרית.
עם זאת, כדור הארץ מונע מרוח השמש
מלנוע ישירות לתוך הכוכב
על ידי הקמת מעקף,
המגנטוספירה.
המגנטוספירה נוצרת
על ידי הזרמים המגנטים של כדור הארץ
ומגינים על הכוכב מרוח סולרית
על ידי שליחת החלקיקים סביב כדור הארץ.
ההזדמנות שלהם להמשיך במסע
במורד האטמוספירה
מגיעה כשהמגנטוספירה מופצצת
על ידי גל חדש של חלקיקים.
הארוע הזה הוא פליטה מסיבית של הקורונה,
והיא מתרחשת כשהשמש מעיפה
כדור מסיבי של פלסמה לתוך הרוח הסולרית.
כשאחת הפליטות המסיביות האלה
מתנגשות עם כדור הארץ,
היא גוברת על המגנטוספירה
ויוצרת סופה מגנטית.
הסופה הגדולה מעיקה על המגנטוספירה
עד שהיא פתאום קופצת לאחור,
כמו גומיה שנמתחה יותר מדי,
ומשגרת חלק מהחלקיקים במעקף לתוך כדור הארץ.
הרצועה הנמשכת של שדה מגנטי
גוררת אותם למטה לעיגולי האורורה,
שהם המיקומים
של אורות הצפון והדרום.
אחרי שהתקדמו 150 מליון קילומטר לתוך הגלקסיה,
החלקיקים של השמש יוצרים לבסוף
את מופע האורות המהמם עם העזרה של כמה חברים.
שלושים עד שלוש מאות קילומטרים מעל פני השטח,
האלקטרונים והפרוטונים נפגשים
עם אטומי חמצן וחנקן,
והם ממש שמחים לפגוש אחד את השני.
חלקיקי השמש נותנים כיף לאטומים,
ונותנים את האנרגיה שלהם
לאטומי החמצן והחנקן הניטרליים של כדור הארץ.
כשהאטומים באטמוספירה
נפגשים עם החלקיקים,
הם מתרגשים ופולטים פוטונים.
פוטונים הם פרצים קטנים של אנרגיה
בצורה של אור.
הצבעים שנופיעים בשמים
תלויים באורך הגל של הפוטונים של האטום.
אטומי חמצן מעורר אחראים
לצבעים הירוקים והאדומים,
בעוד אטומי חנקן מעוררים יוצרים
גוונים כחולים ואדומים עמוקים.
האוסף של התגובות האלה
הוא מה שיוצר את אורות הצפון והדרום.
אורות הקוטב נראים הכי טוב בלילות בהירים
באזורים קרובים לקוטב המגנטי הצפוני והדרומי.
לילה הוא אידיאלי
מפני שהאורורה עמומה בהרבה באור שמש
ואי אפשר לראות אותה ביום.
זכרו להביט לשמיים
ולקרוא על דפוסי האנרגיה של השמש,
בעיקר כתמי שמש וסערות סולריות,
מפני שאלה הם סימנים טובים
לצפות באורורה.