Az egészet rosszul gondoltuk.
Mindenki.
Az egészet rosszul gondoltuk.
Az óceánok megtisztítása
a legutolsó teendőnk.
A legutolsó.
Bizony, egy teherautónyi műanyagszemét
kerül az óceánba
minden percben,
minden nap minden órájában,
miközben számtalan madár és más állat hal meg
csak attól, hogy érintkezik vele.
A valaha volt leggyorsabb ütemű fajkihalás zajlik,
és a műanyag bekerült a táplálékláncba,
és én még mindig itt állok önök előtt,
azt mondogatva, hogy az óceánok tisztítása
a legutolsó teendő.
A legutolsó.
Ha egy konyhába lépve azt látnák,
hogy kifolyik a víz
a mosogatóból a földre,
áztatva a falakat,
gyorsan kellene gondolkodniuk, mielőtt pánikba esnek;
van vödör, felmosó és gumipumpa.
Mit tesznek először?
Miért nem zárjuk el a csapot?
Értelmetlen lenne megpróbálni feltörölni
vagy meregetni a vizet,
amíg nem zárjuk el a csapot.
Miért nem tesszük ugyanezt az óceánnal?
Még ha a The Ocean Cleanup projekt,
a vízpartokat megtisztító programok,
vagy akármelyik jó szándékú
óceáni-műanyag feldolgozó cég
száz százalékig sikerrel is járna,
már az is túl kevés lenne, túl későn.
Előrejelzések szerint több mint 300 millió tonna műanyagot
fogunk idén előállítani.
Nagyjából 8 millió tonna kerül
egyenesen az óceánba,
hogy csatlakozzon a már ott lévő 150 millió tonnához.
A jelentések szerint az úszó műanyag 80 százaléka
azokból az országokból származik, ahol nagy a szegénység.
A nyomor fogságában élőknek,
akik mindig aggódnak az élelem,
a lakhatás,
vagy akár a biztonságuk miatt,
az újrahasznosítás
túl van a képzeletük határán.
Pont ezért hoztam létre
a Plastic Bank-et.
A legnagyobb boltlánc vagyunk a világon,
ahol a mélyszegénységben élők
bármit megvehetnek
műanyag szeméttel fizetve.
Bármit.
Kifizethetik a tandíjat.
Egészségbiztosítást.
Internetet, telefonfeltöltést, áramot.
Fenntartható fűtőolajat, takarékos főzőlapot,
és ezt folyamatosan bővítjük bármivel,
amire a világnak szüksége lehet, de nem engedheti meg magának.
A haiti boltjaink is inkább közösségi helyekként működnek,
ahol Lise Nasis,
az egyik gyűjtőnk,
lehetőséget talált a megélhetésre
a műanyagok begyűjtésével házakból,
az utcáról
és vállalkozásoktól.
A nap végén pedig elhozza a gyűjtött anyagot hozzánk,
ahol lemérjük, és ellenőrizzük a minőségét,
majd átutaljuk az értékét a számlájára.
Lise ezáltal egy megbízható,
állandó bevételi forrásra tett szert,
és ezt az ellenértéket egy online számlára utaljuk neki.
Mivel ez egy megtakarítási számla, olyan értéket képvisel,
amire már kölcsönt is vehet fel.
Mivel ez online számla,
biztonságot ad rablás ellen,
de szerintem még fontosabb az,
hogy Lise önbecsülése nő.
Még a műanyag is
egy újfajta értéket kap.
Hm.
Ezt a műanyagot összegyűjtjük,
és értéket adunk hozzá:
Válogatjuk,
eltávolítjuk a címkéket
és a kupakokat.
Ezután vagy ledaráljuk,
vagy bálákba csomagoljuk és exportra előkészítjük.
Ez semmiben sem más, mint gyémántmezőkre lelni.
Ha Lise végtelen sok gyémántra lelne,
de nem volna sem bolt, sem bank,
semmilyen használati vagy kereskedelmi hasznuk,
azok is értéktelenek lennének.
A 2010-es haiti földrengés után
Lise megözvegyült,
ház és jövedelem nélkül maradt.
A program eredményeként
Lise most ki tudja fizetni a két lánya tandíját
és egyenruháját.
Mi pedig azt a műanyagot
eladjuk.
Olyan nagy márkák beszállítóinak adjuk el,
mint a Marks and Spencer,
akik előírták a társadalmi műanyagok használatát
termékeik előállításához.
Vagy ott a Henkel,
a német fogyasztási cikk gyártó cég,
amely a gyűjtött műanyagot közvetlen termékelőállítás során használja fel.
Bezártuk a hurkot
a körforgásos gazdaságban.
Így, ha olyan sampont
vagy mosószert veszünk,
aminek ilyen műanyagból van a csomagolása,
közvetetten hozzájárulunk
a műanyagok eltávolításához az óceánokba ömlő vizekből,
ugyanakkor enyhítünk
a szegénység terhén.
Ez a modell
bárhol megvalósítható.
São Paulóban például
egy prédikátor arra kéri híveit,
hogy ne csak adományokat hozzanak vasárnap,
hanem a szelektív szemetet is.
Ezzel kapcsolatot építünk az egyház és a szegények között.
De én hiszek benne, hogy összekapcsolhatnánk
akár egy londoni mecsetet is egy elszegényedett kairói templommal,
vagy mint a Vancouverben működő
üvegbetét-programunk:
már bármely magánszemély
vagy csoport
visszaviheti
a betétes visszaváltható szemetet,
és a készpénz helyett cserébe
elhelyezheti annak értékét
egy rászoruló számláján valahol a világban.
Újrahasznosításunk végre
újrahasznosítókat teremt és támogat.
Egy otthon visszaváltott üveg
több száz másik felszedését segítheti máshol.
Vagy a Shell energiaipari vállalat,
amely befektetett
műanyagsemleges programunkba.
A műanyagsemlegesség olyan, mint a karbonsemlegesség.
A műanyagsemlegesség az újrahasznosító infrastruktúrába való befektetés ott,
ahol az még nem létezik.
A szegényeknek is ösztönzést jelent
az árnövekedés által.
Vagy –
mint Manila nyomortelepein,
ahol a legkisebb piac –,
egy sima mérleg és telefon segítségével
el tudják fogadni a műanyaghulladékot,
mint új, súlyban mért fizetőeszközt,
ezzel több ember kiszolgálását
és saját társadalmi hatásuk növelését lehetővé téve.
És az a közös bennük,
hogy a közösségi műanyaghulladék
pénz.
A így gyűjtött közösségi műanyag pénz,
egy mindenütt elismerhető és forgalmazható fizetőeszköz, amit ha használnak,
egyszerre csökkenti a szegénységet
és tisztítja a környezetet.
Ez nem csak műanyag.
Nem is újrahasznosított műanyag, ez társadalmi műanyag,
egy anyag, melynek értéke gazdagítja
a vele érintkező emberek életét,
legyen az szegény vagy gazdag.
Az emberiség eddig
több mint nyolc billió kilogramm műanyagot állítottak elő,
melynek többsége hulladékként máig velünk van.
Nyolc billió kilogramm.
Kilónként nagyjából 50 centtel számolva,
egy négy billió dolláros értéket szabadíthatunk fel.
Látják, én úgy tekintek a közösségi műanyagra,
mint a Föld Bitcoinjára –
(Nevetés)
és elérhető bárki számára.
Mára a teljes rendszer irányítása és támogatása
egy online banki felületen történik,
ami világszerte biztosítja a biztonságos, megbízható értékközvetítést.
Elhelyezhetjük az újrahasznosítható anyagokat Vancouverben vagy Berlinben,
és az árából egy család építőanyagot vagy telefonfeltöltést vehet
Manila nyomortelepein.
Vagy Lise
elhelyezheti a műanyagot a Port-au-Prince-i központban,
és az érte kapott összegből édesanyja fűtőolajat vásárolhat,
vagy készpénzhez juthat bárhol a városban.
Az alkalmazás ad jutalmat,
ösztönzőket,
csoportos díjakat,
felhasználói értékelést.
Játékossá tettük az újrahasznosítást.
Szórakozást és formát viszünk
egy hétköznapi iparba.
Haitin és a Fülöp-szigeteken vagyunk jelen.
Külön csapatunk és partnereink
vannak Brazíliában.
Idén pedig elkötelezzük magunkat India és Etiópia felé.
Több száz tonna
anyagot gyűjtünk jelenleg.
Minden nap újabb partnereket
és vevőket nyerünk meg,
és folyamatosan növeljük a választékunk.
Közös programunk eredményeképpen
a Henkel évente több mint 100 millió kilogramm
anyag felhasználását vállalta.
Ez önmagában több százmillió dollárt
juttat a fejlődő országok
szegényeinek kezébe.
Így most végre
mindnyájan
a megoldás részesei lehetünk,
és nem a szennyezésé.
Lehet, hogy az óceán megtisztítása nem vezet eredményre.
Lehet.
Az óceán megóvása a műanyagtól viszont
az emberiség legjövedelmezőbb lehetősége lehetne.
Köszönöm.
(Taps)