Kraljevski par Haitija dočekan je na svoje krunisanje gromoglasnim aplauzom.
Nakon što je primio svoju ukrašenu krunu i skiptar,
Anri Kristof se popeo na svoj tron koji se uzdizao 20 metara.
Međutim, uzbuđeni posmatrači nisu ni slutili da će prvi kralj Haitija
ujedno biti i njegov poslednji.
Porobljen po rođenju na ostrvu Grenada,
Kristof je proveo detinjstvo seleći se od jednog do drugog karipskog ostrva.
Sa samo 12 godina, 1779. godine
pridružio se svom gospodaru u pomaganju američkim revolucionarima
u Bici kod Savane.
Ova dugačka opsada bila je Kristofov prvi susret sa nasilnom revolucijom.
Postoji malo sačuvanih zapisa
o Kristofovom životu neposredno posle rata.
Tokom naredne decenije,
znamo da je radio kao zidar i kao konobar u hotelu
u francuskoj koloniji San Domingo, kako se Haiti tada zvao.
Godine 1791, kada su se robovi te kolonije pobunili,
Kristof je dobio još jednu priliku da se bori za slobodu.
Na čelu sa Tusenom Luvertirom, pobunjenici su se borili protiv vlasnika plantaža,
kao i protiv britanskih i španskih sila koje su želele kontrolu nad ostrvom.
Kristof je brzo napredovao u službi,
dokazavši da je ravnopravan sa iskusnijim generalima.
Do 1793. godine,
Luvertir je uspešno oslobodio sve robove Santa Dominga
i do 1801. ostrvo je funkcionisalo kao poluautonomna kolonija.
Međutim, za to vreme, Napoleon Bonaparta došao je na vlast u Francuskoj
i kao glavni cilj imao je vraćanje ropstva i francuske prevlasti
širom carstva.
Francuki pokušaji da uspostave ropstvo naišli su na žestoki otpor,
gde je general Kristof čak i zapalio prestonicu
kako bi sprečio vojnu okupaciju.
Najzad, pobuna i epidemija žute groznice
naterali su francuske vojnike da se povuku,
ali borba nije bila bez gubitaka.
Luvertir je zarobljen i ostavljen da umre u francuskom zatvoru;
sudbina koju će i Kristofov devetogodišnji sin deliti samo nekoliko godina kasnije.
Nakon revolucije,
Kristof i generali Žan Žak Desalin i Aleksandar Petion
došli su na ugledne položaje u novoj vladi.
Godine 1804, Desalin je proglašen za cara nezavisnog Haitija.
Međutim, njegova želja da bude apsolutni vladar odvratila je njegove pristalice.
Konačno, Desalinova vladavina podstakla je političku zaveru
koja se završila njegovim atentatom 1806. godine.
Borba oko vlasti koja je usledila, dovela je do građanskog rata
koji je podelio zemlju na dva dela.
Do 1807, Kristof je bio predsednik na severu u Kapu Aitjenu,
a Petion je vladao na jugu od Port o Prensa.
Petion je pokušao da ostane dosledan demokratskim korenima revolucije,
oblikujući svoju republiku po uzoru na SAD.
Čak je podržavao i antikolonijalne revolucionare iz drugih zemalja.
Ovakva politika kupila mu je pristalice,
ali je usporila trgovinski i ekonomski razvoj.
Sa druge strane, Kristof je imao konkretnije planove za nezavisni Haiti.
Raspodelio je zemlju narodu,
ali je kontrolu nad poljoprivredom još uvek imala država.
Uspostavio je i trgovinu sa mnogim stranim zemljama,
uključujući i Veliku Britaniju i SAD
i obećao da se neće mešati u njihovu spoljnu politiku.
Čak je sagradio i ogromnu Tvrđavu za slučaj da Francuzi ponovo napadnu.
Kako bi postigao sve ovo, Kristof je ustanovio obavezan rad,
a kako bi ojačao svoju moć, proglasio je sebe za kralja 1811. godine.
Tokom svoje vladavine, živeo je u otmenoj palati - Sansusi
zajedno sa svojom ženom i njihovo troje dece.
Kristofovo kraljevstvo doživelo je brz napredak u trgovini, industriji,
kulturi i obrazovanju.
Dovodio je poznate evropske umetnike na haićansku kulturnu scenu,
kao i evropske učitelje kako bi uspostavio javno obrazovanje.
Međutim, iako je kralj isprva bio popularan među narodom,
njegovi zakoni o radu budili su neprijatno sećanje
na ropstvo za koje su se Haićani borili da unište.
Njegova sve autoritarnija politika vremenom je izgubila podršku,
a njegovi protivnici sa juga postali su snažniji.
U oktobru 1820, njegova vladavina se tragično završila.
Nekoliko meseci nakon teškog šloga koji mu je onemogućio da vlada,
ključni članovi njegove vojske prebegli su u južnjačke snage.
Izdan i utučen, kralj je izvršio samoubistvo.
Danas, tragovi Kristofove složene istorije
još uvek se mogu naći u trošnim ostacima njegovih palata
i u zaostavštini Haitija kao prve nacije koja je trajno ukinula ropstvo.