Zem ribām tu, citā starpā, atradīsi arī aizkuņģa dziedzeri —
orgānu, kas darbojas līdzīgi kā personīgais treneris.
Šis orgāns kontrolē tavu cukura līmeni un izstrādā īpašu sulu,
kas no apēstās pārtikas izdala barības vielas,
lai palīdzētu tev būt iespējami labākā formā.
Aizkuņģa dziedzeris atrodas tieši aiz kuņģa,
piemērota vieta, jo viens no tā uzdevumiem ir sadalīt tevis apēsto pārtiku.
Tas palīdz gremošanā, izstrādājot īpašu toniku, kurā ir ūdens,
nātrija hidrogēnkarbonāts
un gremošanas fermenti.
Nātrija hidrogēnkarbonāts neitralizē kuņģa dabisko skābumu,
lai šie gremošanas fermenti varētu paveikt savu darbu.
Lipāze šķeļ taukvielas,
proteāze — olbaltumvielas,
un amilāze sadala ogļhidrātus ar enerģiju bagātajos cukuros.
Tad lielākā daļa šo barības vielu nonāk asinsritē
un dodas bagātināt ķermeni.
Pa to laiku aizkuņģa dziedzeris veic vēl kādu svarīgu uzdevumu —
kontrolē cukura daudzumu tavās asinīs.
Tas paveic to ar hormoniem insulīnu un glikagonu,
kas izstrādājas īpašās šūnās — Langerhansa saliņās.
Par daudz vai par maz cukura var apdraudēt dzīvību,
tāpēc aizkuņģa dziedzerim nemitīgi jābūt modram.
Pēc lielas maltītes asinīs bieži vien nokļūst daudz cukura.
Lai atjaunotu normālu stāvokli, aizkuņģa dziedzeris izdala insulīnu,
kas lieko cukuru novada šūnās,
kur to vai nu izmanto kā enerģijas avotu, vai noglabā vēlākam laikam.
Insulīns arī pavēl aknām pārtraukt cukura veidošanu.
No otras puses, ja cukura asinīs ir maz,
aizkuņģa dziedzeris izdala hormonu — glikagonu,
kas pavēl ķermeņa šūnām un aknām izdalīt uzkrāto cukuru
atpakaļ asinsritē.
Tieši insulīna un glikagona saspēle nodrošina līdzsvarotu cukura līmeni.
Taču bojāts aizkuņģa dziedzeris mūs vairs nespēj šādi trenēt,
kas nozīmē, ka veselīgais līdzsvars ir izjaukts.
Ja to novājina kāda slimība,
orgāna spēja izstrādāt insulīnu var tikt samazināta vai pat pārtraukta,
kas var izraisīt tādu slimību kā diabēts.
Bez pastāvīgas insulīna izdalīšanās cukurs asinīs pakāpeniski uzkrājas,
ar laiku nocietinot asinsvadus un izraisot sirdstrieku,
nieru mazspēju
un insultus.
Tas pats insulīna trūkums atņem šūnām ar enerģiju bagāto cukuru,
ko tām vajag augšanai un darbībai.
Cilvēkiem ar diabētu mēdz būt arī augstāks glikagona līmenis,
kas liek asinīs riņķot vēl vairāk cukuram.
Bez šī iekšējā trenera mūsu cukura līmenis aizietu pa gaisu,
un mēs nespētu sagremot svarīgas barības vielas.
Taču tāpat kā citiem treneriem
rūpēties par mūsu veselību nav tikai aizkuņģa dziedzera uzdevums.
Tam vajadzīga arī mūsu apzināta iesaistīšanās.