Pravednost Michael Sandel
Moralna strana ubojstva
Ovo je kolegij o pravednosti i započet ćemo jednom pričom.
Pretpostavimo da ste vozač tramvaja
i vaš tramvaj juri tračnicama 90 km na sat,
a na kraju tračnica uočavate pet radnika koji rade na pruzi.
Pokušavate stati, ali ne možete,
kočnice vam ne rade.
Očajni ste jer znate
da ako se zaletite u tih pet radnika,
svi će poginuti.
Pretpostavimo da to znate sa sigurnošću
i osjećate se bespomoćni
dok ne primijetite sporedni kolosijek s desne strane
a na kraju tog kolosijeka je jedan radnik koji radi na pruzi.
Vaš upravljač radi pa možete skrenuti tramvaj, ako želite,
na sporedni kolosijek,
i tako ubiti jednog radnika, ali poštedivši petoricu.
Evo našeg prvog pitanja.
Što je ispravno učiniti?
Što biste vi učinili?
Hajde da provedemo anketu.
Koliko bi vas skrenulo tramvaj na sporedni kolosijek?
Dignite ruke.
Koliko vas ne bi?
Koliko bi vas nastavilo ravno?
Ostavite podignute ruke, oni koji bi išli ravno naprijed.
Šačica ljudi bi, velika većina bi skrenula.
Da čujemo prvo ...
Sada moramo istražiti razloge zašto mislite da je to ispravno.
Počnimo s većinom, koja bi skrenula na sporedni kolosijek.
Zašto bi to učinili?
Koji bi bio vaš razlog?
Tko bi nam iznio svoj razlog?
Samo naprijed, ustanite.
Zato jer ne može biti ispravno ubiti petoro kad možete ubiti samo jednoga, umjesto toga.
Ne bi bilo u redu ubiti petoricu, ako možete ubiti samo jednog umjesto toga.
To je dobar razlog.
Tko još?
Da li se svi slažu s tim razlogom?
Izvolite.
Mislim da je to isti razlog zbog kojeg ljude koji su u 9/11 upravljali avionom
i spustili ga na polje u Pennsilvaniji, smatramo herojima
jer odabrali da ubiju ljude u avionu, a ne još više ljudi u zgradama.
Znači, princip je bio isti u 9/11, tragična okolnost,
bolje ubiti jednoga da bi petorica preživjela?
Je li to razlog za većinu vas koja bi skrenula?
Da čujemo sada one koji su u manjini,
one koji ne bi skrenuli.
Mislim da je to ista vrsta mentaliteta koja opravdava genocid i totalitarizam,
kako bi spasili jednu naciju, istrebljujete drugu.
Pa što bi vi učinili u tom slučaju?
Kako bi izbjegli užase genocida, vi bi se zaletili u petoricu i ubili ih?
Po svoj prilici, da.
Dobro, tko još?
To je hrabar odgovor, hvala.
Razmotrimo drugi slučaj s tramvajem
i pogledajmo da li bi, oni od vas koji su u većini,
i dalje žele ostati uz princip,
bolje da umre jedan, da bi preživjela petorica.
Ovaj puta vi niste vozač tramvaja, nego promatrač.
Stojite na mostu iznad tramvajske pruge,
a prugom se približava tramvaj.
Na kraju pruge nalazi se 5 radnika,
kočnice ne rade,
tramvaj samo što nije naletio na petoricu i ubio ih.
A sada, vi niste vozač i zaista se osjećate bespomoćni.
Dok ne primijetite da pokraj vas stoji
naginjući se preko ograde mosta,
jedan vrlo debeli čovjek.
I mogli biste ga gurnuti
on bi pao s mosta na tračnice
točno ispred tramvaja,
on bi poginuo, ali bi spasio petoricu.
Koliko vas bi gurnulo debelog čovjeka s mosta? Dignite ruke.
Koliko vas ne bi?
Većina ljudi ne bi.
Postavlja se očito pitanje,
što se dogodilo s principom
Bolje spaiti pet života, čak i po cijenu žrtvovanja jednog, što je s principom
koji su skoro svi podržali u prvom slučaju?
Želio bih čuti nekoga iz većine u oba slučaja.
Kako objašnjavate razliku između ta dva slučaja?
Mislim da drugi uključuje aktivni izbor da se osobu gurne.
Mislim da se, u suprotnom, ta osoba sama ne bi uplela u tu situaciju,
pa birati u njegovo ime
da ga se uključi u nešto što bi u protivnom izbjegao,
mislim da je više od onog što imate u prvoj situaciji
gdje tri strane, vozač i dvije grupe radnika već jesu u toj situaciji.
Ali momak koji radi na sporednom kolosijeku,
on nije odabrao da žrtvuje svoj život ništa više od debelog čovjeka, zar ne?
To je istina, ali bio je na pruzi.
Ovaj momak je bio na mostu!
Možete nastaviti ako želite.
Dobro, to je teško pitanje.
Bili ste dobri, jako dobri, to je teško pitanje.
Tko bi još pokušao naći način za usaglašavanje
reakcije većine u ova dva slučaja?
Pretpostavljam, u prvom slučaju, gdje imate jednog radnika i petoricu,
izbor je između te dvije grupe i morate jednu izabrati
i ljude će poginuti zbog tramvaja,
ne nužno zbog vaše direktne akcije.
Tramvaj je van kontrole i vi u djeliću sekunde morate donijetu određenu odluku,
dok je guranje čovjeka s mosta stvarni čin ubojstva s vaše strane,
nad time imate kontrolu, dok nad tramvajem nemate kontrolu.
Zato mislim da je to malo drugačija situacija.
U redu, tko ima odgovor?
Tko želi odgovoriti?
Je li to pravo objašnjenje?
Ja mislim da to nije baš dobar razlog
jer u oba slučaja morate odlučiti tko će umrijeti
jer ili ćete izabrati da skrenete i ubijete osobu
što je aktivna svjesna odluka da skrenete,
ili ćete izabrati da gurnete deebelog čovjeka, što je također aktivni svjesni čin.
Dakle u oba slučaja radite izbor.
Želite li odgovoriti?
Nisam baš siguran da je tako, još uvijek mi se čini da je drrugačije,
time što ste nekoga bacili na tračnice i ubili ga,
vi ste ga ustvari sami ubili.
Gurate ga, vlastitim rukama.
Gurate ga, a to je drugačije od upravljanja nečim što će uzrokovati smrt.
To zaista ne zvuči ispravno kad to ovako govorim.
Ne, to je dobro, kako se zovete?
Andrew.
Andrew, dozvoli da te pitam ovo:
Pretpostavimo,
stojeći na mostu kraj tog debelog čovjeka,
ne moram ga gurnuti,
pretpostavimo da stoji na poklopcu koji mogu otvoriti okrećući neki kotač, ovako.
Biste li ga okrenuli?
Zbog nekog razloga to izgleda još više pogrešno.
Mislim, možda ako bi se slučajno naslonili na taj kotač ili tako nešto.
Ili recimo da tramvaj leti prema sklopci koja će otvoriti poklopac,
onda bih se mogao složiti s tim.
Pošteno, to još uvijek izgleda pogrešno
na način na koji nije izgledalo u prvom slučaju skretanja.
I na još jedan način, u prvoj situaciji vi ste direktno uključeni u situaciju,
u drugoj ste samo promatrač,
pa imate izbor da se uključite ili ne guranjem debelog čovjeka.
Zaboravimo na trenutak na ovaj slučaj.
Zamislimo drugačiji slučaj. Ovaj puta vi ste doktor na hitnoj
i dolazi vam šest pacijenata
koji su stradali u groznoj prometnoj nesreći.
Njih pet zadobilo je srednje teške povrede,
jedan je u kritičnom stanju i trebao bi vam cijeli dan da se pobrinete za njega,
no za to vrijeme onih pet bi moglo umrijeti.
Ili se možete pobrinuti za tu petoricu, ali za to vrijeme onaj kritični bi mogao umrijeti.
Koliko vas bi spasilo petoricu da ste doktor?
Koliko bi vas spasilo jednoga?
Vrlo malo ljudi, samo šačica.
Isti razlog, pretpostavljam?
Jedan život nasuprot pet.
Sada razmotrite slučaj drugog doktora.
Ovaj puta vi ste kirurg za transplantacije,
imate 5 pacijenata i svakom je očajnički nužna transplantacija organa kako bi preživio.
Jednom treba srce, jednom pluća, jednom bubreg, jednom jetra
i petom gušterača.
Ali nemate nijednog darivatelja organa.
Uskoro ćete gledati kako umiru.
A onda vam sine,
da je u sobi do zdravi mladić koji je došao na pregled.
Sviđa vam se to?
I on je zadrijemao,
mogli biste potiho ući,
izvaditi mu pet organa, ta osoba bi umrla,
ali mogli biste spasiti petoricu.
Koliko bi vas to učinilo? Itko?
Koliko? Dignite ruke, ako bi to učinili.
Netko na balkonu?
Vi bi? Budite oprezni, ne naginjite se previše.
Koliko ne bi?
U redu.
Što vi kažete, govorite vi sa balkona koji bi izvadili organe, zašto?
Ja bi zapravo htio razmotriti malo drugačiju mogućnost,
tako da uzmem jednog od onih kojima treba organ,
koji će prvi umrijeti i iskoristio bi njegova četiri zdrava organa
da spasim preostalu četvoricu.
To je prilično dobra ideja.
To je sjajna ideja,
osim činjenice
da ste upravo uništili filozofsku poantu.
Odmaknimo se malo od ovih priča i argumenata.
da uočimo nekoliko stvari u načinu kako su se argumenti počeli razvijati.
Određeni moralni principi već su se počeli pojavljivati
u diskusijama koje smo vodili.
Pa hajde da vidimo koji su to moralni principi.
Prvi moralni princip koji se pojavio u diskusiji kaže
da spravna stvar, moralna stvar koju treba učiniti
ovisi o posljedicama kojima će rezultirati vaše djelovanje.
Na kraju dana, bolje je da prežive petorica
čak i ako jedan mora umrijeti.
To je primjer konsekvencijalnog (posljedičnog) moralnog rasuđivanja.
Konsekvencijalno moralno rasuđivanje locira moralnost u posljedicama nekog čina
u stanju svijeta koji će biti rezultat onoga što učinite.
Ali onda smo otišli malo dalje razmatrajući druge slučajeve
i ljudi nisu baš bili sigurni
u konsekvencijalno moralno rasuđivanje
kad su oklijevali gurnuti debelog čovjeka s mosta
ili iščupati organe nevinog pacijenta.
Ljudi su ukazivali na razloge
povezane s intrinzičnom kvalitetom samog čina.
bez obzira na posljedice.
Ljudi su se opirali,
ljudi su mislili da je to jednostavno pogrešno, kategorički pogrešno,
ubiti osobu, nevinu osobu, čak i u ime spašavanja pet života.
Bar su tako ljudi mislili u drugoj verziji priče koju smo razmatrali.
To ukazuje na drugi kategorički način razmišljanja o moralnom rasuđivanju.
Kategoričko moralno rasuđivanje locira moralnost u određenim apslutnim moralnim uvjetima,
određenim kategoričkim dužnostima i pravima bez obzira na posljedice.
U danima i tjednima pred nama istraživat ćemo razlike između
konsekvencijalnih i kategoričkih moralnih principa.