זהו קורס על צדק, ואנו פותחים בסיפור
נניח שאתם נהגי רכבת קלה
והרכבת הקלה שלכם דוהרת במורד המסילה במהירות 100 קמ"ש
בקצה המסילה אתם מבחינים בחמישה פועלים שעומדים על המסילה
ניסיתם לעצור, ללא הצלחה
הבלמים שלכם לא פועלים
אתם נואשים משום שאתם יודעים
שאם תתנגשו בחמשת הפועלים
כולם ימותו
בואו נניח שאתם יודעים את הדבר הזה בוודאות
ולכן אתם מיואשים
עד שאתם רואים
שמצד ימין
ישנה מסילה נוספת
ובסוף המסילה הזו
יש פועל אחד
שעובד על המסילה
וההגה שלכם פועל
אז אתם יכולים
לשנות את כיוון הרכבת הקלה אם תרצו
לעבר המסילה הצדדית הזו
ובכך להרוג את האחד
ולחסוך את חיי החמישה.
הנה השאלה הראשונה שלנו
מהו המעשה הנכון לעשות?
מה אתם הייתם עושים?
בואו נערוך סקר
כמה מכם
היו משנים את כיוון הנסיעה ובוחרים במסילה הצדדית?
וכמה מכם לא היו עושים זאת?
כמה היו ממשיכים לנסוע ישר?
המשיכו להצביע, אלו מכם שהיו נוסעים ישר.
מספר אנשים היו ממשיכים, הרוב המכריע היה פונה.
בואו נשמע קודם כל
כעת עלינו להתחיל לחקור את הסיבות לכך שאתם חושבים
שזהו הדבר הנכון לעשותו. נתחיל ברוב, שהיו פונים
ובוחרים במסילה הצדדית.
מדוע הייתם עושים זאת,
מהם הסיבות שלכם?
מי מוכן להסביר מדוע?
קדימה, עמוד.
משום שלא יתכן שהדבר הנכון לעשות הוא להרוג חמישה, כשאתה יכול להרוג רק אחד במקום זאת.
לא יהיה נכון להרוג חמישה
אם אתה יכול להרוג אחד במקום
זו סיבה מצוינת
מי עוד?
האם כולם מסכימים עם זה?
סיבה? קדימה.
טוב, אני חשבתי שהסיבה היא אותה סיבה
שבפיגועי 11.0.2001 אנו מתייחסים לאנשים שהטיסו את המטוס
שהטיסו את המטוס לתוך
השדה בפנסילבניה כגיבורים
משום שהם בחרו להרוג את האנשים במטוס
ולא להרוג אנשים נוספים
בבניינים גדולים.
כך שהעיקרון שהיה קיים ב- 11.9 הוא אותו עיקרון
הנסיבות הן טרגיות
אך עדיף להרוג אחד כדי שחמישה יוכלו לחיות
זו הסיבה של רובכם, אלו שהיו פונים, כן?
בואו נשמע עכשיו
מאלו
שנמצאים במיעוט
אלו שלא היו פונים.
אז אני חושב שזו אותה מנטליות שמצדיקה רצח עם וטוטליטריות
על מנת לשמור על גזע אחד, אתה מחסל גזע אחר.
אז מה היית עושה במקרה כזה? היית
על נת להמנע
מהזוועות שמאפיינות רצח עם
היית מתנגש בחמישה והורג את כולם?
אפשר להניח שכן.
טוב, מי עוד?
זו תשובה אמיצה, תודה.
בואו נדמיין מקרה נוסף
של רכבת קלה
ונראה
האם
אלו שנמצאים עכשיו בדעת הרוב
רוצים להשמע לעיקרון
שעדיף שאחד יחיה על מנת שחמישה ימשיכו לחיות
הפעם אינכם הנהג של החשמלית, אלא אתם צופים מהצד
עומדים על גבי גשר וצופים על פני מסילה
והנה במורד המסילה דוהרת רכבת קלה
ובקצה המסילה עומדים חמישה פועלים
הבלמים אינם עובדים
הרכבת עומדת להתנגש בחמשת הפועלים ולהרוג את כולם
וכעת
אינכם הנהג
אתם מרגישים ממש חסרי אונים
עד שאתם רואים
שלידכם עומד
ומתכופף
על קצה הגשר
אדם שמן מאוד
והייתם יכולים
לדחוף אותו
הוא היה נופל מהגשר
על גבי המסילה
בדיוק בדרך שבה נוסעת
הרכבת
הוא היה נהרג
אך הוא היה מציל את החמישה
עכשיו, כמה היו דוחפים
את האיש השמן מהגשר? הרימו ידיים.
כמה לא היו עושים זאת?
הרוב לא היו עושים זאת.
הנה השאלה המתבקשת
מה קרה
לעיקרון
שעדיף להציל חמישה גם אם זה אומר שצריך להקריב אדם אחד? מה קרה לעיקרון
שכמעט כולם תמכו בו
מלכתחילה
אני צריך לשמוע מישהו שתמך בעמדת הרוב בשני המקרים
איך תסביר את ההבדל בין שני המקרים
אני מניח שהשני כולל בתוכו בחירה פעילה
של לדחוף אדם
למטה
אני מניח
שאלמלא כן האם בעצמו כלל לא היה מעורב במקרה
ואם כן
לבחור בשבילו
לערב
אותו במשהו שאלמלא כן הוא היה נמלט ממנו
הוא יותר מאשר
מה שיש לך במקרה הראשון, שבו
שלושת הקבוצות, הנהג
ושתי קבוצות הפועלים
הם כבר בתוך המקרה
אבל זה שעובד, זה שעומד על המסילה הצדדית
הוא לא בחר להקריב את חייו יותר מאשר האיש השמן, הלא כן?
זה נכון, אך הוא כבר היה על המסילה
והאיש הזה היה על הגשר
בסדר, תוכל לחזור אם תרצה
טוב, זו שאלה קשה
אך תשובתך היתה מצוינת. זו שאלה קשה מאוד.
מי עוד
יכול
ליישב את המתח שבין
התגובה של מרבית הנוכחים בשני המקרים? כן?
טוב אני מניח
שבמקרה הראשון כאשר
יש לך את הפועל האחד ואת חמשת הפועלים
הבחירה היא בין השניים הללו, ואתה חייב
לעשות איזו הכרעה ואנשים הולכים למות בגלל הרכבת
לא בהכרח ישירות בגלל המעשים שלך. הרכבת יצאה משליטה
ואתה צריך לעשות הכרעה של שניה אחת.
בעוד שהבחירה לדחוף את האיש השמן היא ממש מעשה של רצח מצדך
יש לך שליטה על כך
בעוד שאין לך שליטה על הרכבת
כך שאני חושב שמדובר במקרים קצת שונים.
טוב, למי יש תשובה?
מי רוצה להגיב?
האם יש מוצא?
אני לא חושב שזו סיבה כל כך טובה כי אתה בוחר
בכל מקרה אתה צריך לבחור מי מת, משום שאו שאתה בוחר לפנות ולהרוג אדם
שזו ממש בחירה מודעת
מחשבה לפנות
או שאתה בוחר לדחוף את השמן
שזו גם מעשה פעיל
מתוך מודעות. כך שבכל מקרה אתה מבצע הכרעה.
אתה רוצה להשיב?
אני לא ממש בטוח שזה המקרה, זה עדיין נראה קצת שונה, המעשה הפעיל
של דחיפת בנאדם מהגשר למסילה וביצוע הרג
אתה ממש הורג אותו בעצמך, אתה דוחף אותו בידיך, אתה דוחף
וזה שונה
משינוי כיוון הרכבת שעומדת לגרום למוות
אתה יודע
זה לא ממש נשמע נכון כשאני אומר את זה כאן.
לא זה טוב. מה שמך?
אנדרו
אנדרו, הרשה לי לשאול אותך
נניח
שאתה עומד על הגשר
ליד האיש השמן
לא הייתי צריך לדחוף אותו. נניח שהוא עומד על גבי
דלת סתרים שהייתי יכול לפתוח באמצעות גלגל כמו הגה
האם היית מסובב את הגלגל
משום מה זה עדיין נראה קצת יותר
לא נכון
כלומר אם בטעות נשענת לתוך ההגה הזה או משהו כזה
אבל
נניח שהרכבת
דוהרת לעבר מתג שיפתח את דלת הסתרים
אז הייתי יכול להסכים עם זה
טוב, בסדר. זה עדיין נראה
לא מוסרי באופן שאי אפשר לייחס למקרה הראשון, לשנות את כיוון הנסיעה
אני מתכוון שבמקרה הראשון אתה מעורב ישירות בתוך המקרה
ובמקרה השני אתה צופה מצד
אז יש לך את הבחירה האם להתערב במקרה או לא, באמצעות בחירת האיש השמן
בואו נשכח רגע את המקרה הזה
כן זה טוב
אבל בואו נדמיין מקרה אחר. הפעם אתם רופאים בחדר מיון
וששה מטופלים פונים אליכם
הם היו בתאונת רכבת נוראית
חמישה מהם סובלים מפצעים בינוניים ואחד מפצעים קשים. היית יכול לבלות את כל היום
בטיפול באותו פצוע קשה
אך באותו זמן, החמישה ימותו. או שהייתי יכול לטפל בחמישה, לרפא אותם, אבל
באותו הזמן הפצוע הקשה
ימות מפצעיו
כמה הייתם מצילים?
את החמישה
כעת אתם הרופאים.
כמה היו מצילים את האחד?
מעט מאוד אנשים
רק קומץ של אנשים
אני מניח מאותה סיבה
של חיי אחד מול חיי חמישה
כעת דמיינו
מקרה נוסף של רופא
הפעם אתם מנתחים שמתמחים בהשתלות
ויש לכם חמישה מטופלים שזקוקים נואשות
להשתלת איבר על מנת לשרוד
אחד זקוק ללב, אחד לריאה
אחד לכליה
אחד לכבד
והחמישי
לבלב
ואין לכם תורמי איברים
אתם עומדים לראות
כיצד המטופלים מתים
ואז
אתה נזכרים
שבחדר השני
ישנו אדם בריא שהגיע לבדיקה שגרתית
והוא
אתם אוהבים את זה
הוא מנמנם
תוכלו להכנס בשקט
לשלוף את חמשת האיברים. אותו אחד ימות
אך תוכלו להציל את החמישה
כמה היו עושים זאת? מישהו?
כמה? הרימו ידיים אם הייתם עושים זאת.
מישהו ביציע?
באמת? תיזהר לא להשען יותר מדי
כמה לא היו עושים זאת?
בסדר
מה אתה אומר, ביציע, שהיית
שולף את האיברים? מדוע?
אני הייתי רוצה לבדוק את האפשרות החלופית
של להוציא
את האיברים של אותו אחד שימות ראשון
ובכך להציל את חיי ארבעת האחרים
זה רעיון די טוב
זה רעיון מצוין
חוץ מהעובדה
שהרסת כרגע את הנקודה הפילוסופית
בוא נקח צעד אחורה
מהסיפורים הללו ומהטיעונים הללו
כדי להבחין בכמה דברים
בנוגע לאופן שבו הטיעונים מתחילים להתפתח
ישנם
עקרונות מוסריים
שכבר החלו להחשף כאן
מתוך השיחות שניהלנו
ובואו נחשוב
כיצד הסוגיות המוסריות הללו
נראות
העיקרון המוסרי הראשון שעלה מתוך הדיון אמר
שהדבר המוסרי והנכון לעשות
תלוי בתוצאות שייגרמו
ממעשיך
בסופו של דבר
עדיף שחמישה יחיו
אפילו אם אחד צריך למות.
זו דוגמה
למוסר שמתחשב בתוצאות
חשיבה מוסרת שמתחשבת בתוצאות מאתרת את המעשה המוסרי במעשה, על פי התוצאות שייגרמו ממנו.
במצב העולם שיווצר
בעקבות המעשה שאתה עושה
אך אז התקדמנו מעט יותר, לקחנו בחשבון את כל יתר המקרים
והאנשים כבר לא היו כל כך בטוחים בעצמם
לגבי
החשיבה המוסרית המתחשבת בתוצאות המעשה בלבד
כאשר אנשים היססו
לדחוף את האיש השמן
מהגשר
או לשלוף את האיברים של
המטופל החף מפשע
אנשים נטו יותר לכיוון
שיקולים
שקשורים יותר
במהות המעשה
הנתון לשאלה
עצמו
בלי להתחשב בתוצאותיו
אנשים היססו
אנשים חשבו שזה פשוט אסור
באופן קטגורי
להרוג
אדם
אדם חף מפשע
ואפילו במטרה
של להציל
חמישה אנשים. אנשים חשבו
בגרסאות השניות
של הסיפורים שדנו בהם
וזה מצביע על כך
שקיימת דרך
נוספת
קטגורית
של שיקול דעת
מוסרי
שיקול דעת מוסרי "קטגורי" מאתר את המוסר בחובות מוסריות מוחלטות מסוימות
מספר חובות וזכויות קטגוריות בתחום המוסר
בלי קשר לתוצאות
אנחנו עומדים לחקור
בימים ובשבועות הקרובים את המתח שבין
עקרונות מוסריים "תוצאותיים" ו"קטגוריים"
הדוגמה החשובה והמשפיעה
ביותר של
חשיבה מוסרית "תוצאתית" מכונה "תועלתנות", תורה פילוסופית שהמציא
ג'רמי בנתאם, פילוסוף פוליטי אנגלי בן המאה ה- 18
הפילוסוף החשוב ביותר
של המוסר הקטגורי
הוא הפילוסוף
הגרמני בן המאה ה- 18 עמנואל קאנט
אנו נעיין
בשתי צורות החשיבה המוסריות הללו
נבחן אותן
וגם נלמד על אחרות.
אם תעיינו בסיליבוס, תמצאו שאנו קוראים מספר ספרים מפורסמים
ספרים שכתב אריסטו
ג'ון לוק
עמנואל קאנט, ג'ון סטיוארט מיל
ואחרים
תבחינו גם מתוך הסיליבוס שאנו לא רק קוראים את הספרים הללו
אנו מעניינים גם
בדילמות עכשוויות בתחום המדיני והמשפטי, הנוגעות לשאלות פילוסופיות
אנו נדון בשוויון ובחוסר שוויון
באפליה מתקנת
בחופש הביטוי מול הסתה וביטויים של שנאה
נישואים חד מיניים, גיוס לצבא
מבחר שאלות מעשיות
מדוע? לא רק כדי להחיות את אותם ספרים מופשטים ורחוקים
אלא כדי להבהיר את מרכזיות השאלות לחיינו, כולל בתחום הפוליטי
אז אנו נקרא את הספרים הללו
ונדון בסוגיות הללו
ונראה כיצד כל אחד מהם מעשיר ומאיר את השני
זה עשוי להשמע מושך
עלי
להזהיר אתכם
והאזהרה היא זו:
לקרוא את הספרים הללו
בדרך הזו
כתרגיל של ידע עצמי
בקריאה מהסוג הזה יש סיכונים מסומים
סיכונים אישיים ופוליטיים
סיכונים שכל סטודנט לפילוסופיה פוליטית הסתכן בהם
סיכונים אלו נובעים מהעובדה
שפילוסופיה
מלמדת אותנו
ומערערת אותנו
באמצעות יצירת עימות עם מה שאנו כבר יודעים
יש אירוניה בכך
הקושי בקורס הזה נובע מכך שהוא מלמד אתכם את מה שאתם כבר יודעים
הוא עובד כך שהוא לוקח
את מה שאנו יודעים מתוך נסיבות שאין עליהן עוררין
והזרת הידיעות הללו
כך פעלו הדוגמאות הללו
הסיפורים ההיפוטתיים שאיתם התחלנו, שערבבו צחוק ופיכחות
זו גם הדרך שבה פועלים הספרים הפילוסופיים הללו.
פילוסופיה הופכת אותנו לזרים
ומרחיקה אותנו מהמוכר
לא באמצעות מידע חדש
אלא באמצעות הזמנה
ויצירה
של דרך חדשה לראות את הדברים
אך, והנה הסיכון
ברגע שהמוכר
הופך למוזר
הוא לעולם לא יחזור להיות בדיוק כפי שהיה
ידיעה עצמית
היא כמו תמימות אבודה
ועד כמה שהיא מערערת
היא לעולם לא תוכל
להישכח
או להפוך לא ידועה
הדבר שהופך את המפעל הזה לקשה
אך גם מרגש
הוא שפילוסופיה
מוסרית ופוליטית הוא סיפור
ואינך יודע לאן הסיפור הזה הולך. אך מה שאתה כן יודע
הוא שהסיפור
הוא עליך.
אלו הם הסיכונים האישיים.
וכעת נפנה לסיכונים הפוליטיים
אחת הדרכים להציג קורסים כאלו
היא להבטיח לכם
שבאמצעות קריאת הספרים הללו
ודיון בסוגיות הללו
תהפכו לאזרחים אחראיים יותר
אתם תבחנו את הנחות היסוד של מדיניות ציבורית, תחדדו את
שיקול הדעת הפוליטי שלכם
תהפכו לשותפים יעילים יותר בעניינים ציבוריים
אך הבטחה כזו תהיה חלקית ומטעה
לרוב, פילוסופיה פוליטית לא פעלה כך.
עליכם לקחת בחשבון את האפשרות
שפילוסופיה פוליטית תהפוך אתכם לאזרחים גרועים יותר
ולא טובים יותר
או לפחות לאזרח גרוע יותר
לפני שהיא הופכת אותך
לאזרח טוב יותר
וזה משום שהפילוסופיה
מרחיקה
ואפילו מנתקת
בפעילותה
ורואים זאת
החל מסוקרטס
ישנו דיאלוג, הגיאורגיאס
שבו אחד החברים של סוקרטס
קאליקלס
מנסה לשכנע אותו
להפסיק להתפלסף
הוא מספר לסוקרטס שפילוסופיה היא צעצוע נאה
כל עוד שנהנים ממנה במידה ובעת הנכונה של החיים
אך כאשר היא נעשית בהגזמה יתרה היא מובילה לחורבן מוחלט
קח את עצתי, אומר קאליקלס
עזוב את הטיעון
למד כישורים שנדרשים לטובת חיים פעילים
קח כמודל לחיקוי לא את אותם האנשים המבלים את ימיהם בוויכוחים יפים
אלא את אותם אנשים שיש להם עסק ומוניטין
ודברים מבורכים נוספים
אז קאליקלס באמת אומר לסוקרטס
הספק להתפלסף
תהיה אמיתי
לך ללמוד עסקים
והיה משהו בדבריו
היה בזה משהו
כי פילוסופיה מרחיקה אותנו
מרעיונות מקובלים
ומאמונות מבוססות
אלו הסיכונים
אישיים ופוליטיים
ובפני הסיכונים הללו ישנה דרך מילוט אופיינית
שמה הוא "סקפטיות". מדובר ברעיון
זה הולך משהו כזה
לא יישבנו אחת ולתמיד
הן את המקרים והן את העקרונות שבהם התווכחנו בהתחלה
ואם אריסטו
ולוק וקאנט ומיל לא פתרו את השאלות הללו אחרי כל השנים הללו
מי אנחנו שנחשוב
שאנחנו כאן בתיאטרון של סאנדרס, במהלך סמסטר אחד
יכולים ליישב אותם
ואם כן אולי העניין הוא
שלכל אדם יש עקרונות משלו, ואין עוד מה לומר
שום דרך לדון ולהכריע
זוהי דרך
המילוט של ה"סקפטיות"
וכתגובה הייתי משיב
ועונה
זה נכון
השאלות הללו נידונו לאורך תקופה ארוכה מאוד
אך העובדה
שהם חזרו ועלו והתמידו
עשויה להראות
שלמרות שהן בלתי פתירות במובן מסוים
הן בלתי נמנעות במובן אחר
והסיבה שהן בלתי נמנעות
הסיבה שלא ניתן לברוח מהן היא שאנו חיים את אחת התשובות
לשאלות הללו, בכל יום ויום.
אז הסקפטיות, כשהיא מרימה ידיים ומוותרת על הרהור מוסרי
איננה מהווה פיתרון
עמנואל קאנט
תיאר בצורה טובה מאוד את הבעיה של הסקפטיות
כשהוא כתב שסקפטיות הוא מקום המנוחה של התבונה האנושית
מקום שבו היא יכולה להרהר בשיטוטיה הדוגמאטיים
אך לא מקום למושב קבע
התבססות בתוך הסקפטיות, כתב קאנט
לעולם לא תתן מענה לחוסר המנוחה של התבונה
ניסיתי להציג באמצעות הסיפורים הללו והטיעונים הללו
חלק מהסיכונים והפיתויים
מהסכנות ומהאפשרויות אסכם באמירה
שמטרת הקורס הזה
היא להעיר
את חוסר המנוחה של התבונה
ולראות לאן הוא עשוי להוביל
תודה רבה לכם