ווויליאם גולדינג איבד את אמונתו באנושות.
אחרי ששרת על משחתת בריטית במלחמת העולם השניה,
המורה לפילוסופיה שהפך לסגן בצי הבריטי התעמת באופן שוטף
עם הזוועות של אחיו בני האדם.
וכשהוא חזר לאנגליה ומצא את מעצמות העל של המלחמה הקרה
מאיימות אחת על השניה בהשמדה גרעינית,
הוא הוכרח לחקור את השורשים של הטבע האנושי.
ההגיגים האלה על הבלתי נמנעות של האלימות
יתנו השראה לספר הראשון והכי מפורסם שלו: "בעל זבוב."
אחרי שנדחה על ידי 21 מוצאים לאור,
הספר פורסם לבסוף ב 1954.
שמו מבוסס על בליזבאב, שד שמשוייך לגאווה ומלחמה --
שני נושאים בליבו של הספר של גולדינג.
הספר היה סאטירה עגומה על סיפור הרפתקאה קלאסי באי,
ג'אנר פופולרי בו ספינתם של ילדים צעירים נטרפת במיקומים אקזוטיים.
הגיבורים בסיפורים האלה מסוגלים לשלוט בטבע
בעודם מתחמקים מהסכנות שהסביבה החדשה מציבה להם.
הג'אנר גם קידם נרטיבים קולוניאליסטיים בעייתיים
שנמצאו בהרבה עבודות בריטיות באותו זמן,
בהם ילדים מלמדים את הילידים באי
את הערכים הבריטיים הנעלים כביכול.
הסאטירה של גולדינג אפילו מרחיקה לכת עד לשימוש מפורש במיקומים
ובשמות דמויות מ"אי האלמוגים" של ר.מ. בלנטיין --
אחד מסיפורי הרפתקאות האיים הכי אהובים.
אבל בעוד הספר של בלנטיין מבטיח לקוראים
"הנאה... רווח... ובידור בשפע,"
בזה של גולדינג היו דברים חשוכים יותר.
"בעל זבוב" נפתח כשהילדים כבר על האי,
אבל קטעים מהשיחות מעידים על מסע מפחיד --
המטוס שלהם יורט באמצע מלחמה גרעינית לא מוגדרת.
הבנים, שגילם נע בין 6 ל 13, זרים אחד לשני.
וחוץ מהמקהלה, כולם עטויים במדים שחורים ומובלים על ידי ילד בשם ג'ק.
כמו ב "אי האלמוגים" של בלנטיין,
הבית החדש של הילדים נראה כמו גן עדן --
מלא במים מתוקים, מחסה, ושפע מקורות אוכל.
אבל כבר מדפי הפתיחה של הספר,
אפלה מקאברית תלויה מעל המצב שנראה שליו.
הצללים של הבנים משווים ל"יצורים שחורים דמויי עטלף"
בעוד המקהלה עצמה נראית בהתחלה
כ"משהו אפל.. שמתקדם" על החוף.
תוך שעות מהגעתם,
הבנים כבר מעבירים שמועות מפחידות על "מפלצת" אכזרית
שאורבת ביערות.
מההתחלה הקודרת הזו,
הנרטיב של גולדינג מגלה כמה מהר שיתוף הפעולה מתפורר
בלי הנוכחות של סמכות מבוגרת.
בהתחלה, הניצולים מנסים לקיים סוג מסויים של סדר.
ילד בשם ראלף נושף לתוך כונכיה כדי לקבץ את הקבוצה,
ומאציל משימות.
אבל כשג'ק מתחרה עם ראלף על המנהיגות,
הקבוצה מתפצלת והבנים נכנעים לדחפים השחורים ביותר שלהם.
קבוצת הילדים שוכחת במהרה את תוכניות ההצלה שלהם,
משתיקה את מעט קולות ההגיון,
והולכת אחרי ג'ק באופן עיוור לקצה האי, ולקצה השפיות.
הנושאים האוניברסליים של הספר של מוסריות, נימוס, וחברה
הפכו אותו לקלאסיקה ספרותית,
שהופכת לסאטירה גם את המוסכמות של זמנו ואמונות שהוחזקו זמן רב על האנושות.
בעוד סיפורי הרפתקאות אי פעמים רבות תמכו בקולוניאליזם,
"בעל זבוב" הופך את המליצה על ראשה.
במקום לתאר ילידים מקומיים כפראים,
גולדינג הופך את ילדי בית הספר המלאכיים שלו לקריקטורות פראיות.
וכשהילדים נלחמים בקרב שלהם על האי,
המלחמה ההרסנית הרבה יותר שהביאה אותם לשם ממשיכה מחוץ לדפים.
אפילו אם הילדים היו ניצלים מעצמם,
לאיזה סוג של עולם הם היו חוזרים?
עם כל כך מעט אזכורים שיכולים לעגן את הדמויות למקום או תקופה מסוימים,
הסיפור מרגיש באמת על זמני --
בחינה של הטבע האנושי בצורה הכי גלויה שלה.
ולמרות שלא כל הקוראים יסכימו עם נקודת המבט העגומה של גולדין,
"בעל זבוב" מטריד מספיק
כדי לאתגר גם את האופטימיסטים הכי נחושים.