[Discurs cu puternic impact emoțional]
În urmă cu cinci ani,
am primit un telefon care mi-a schimbat viața.
Îmi aduc aminte foarte clar acea zi.
Era cam în perioada asta a anului,
iar eu eram la birou.
Îmi amintesc că soarele strălucea prin fereastră.
A sunat telefonul.
Am răspuns,
erau doi agenți federali care îmi cereau ajutorul
în identificarea unei fetițe
ce apărea în sute de poze găsite online, în care era abuzată sexual.
Tocmai începuseră să lucreze la caz,
dar ce știau deja
era că abuzul ei se difuza pe internet de ani de zile
pe site-uri obscure, dedicate abuzului sexual al copiilor.
Cel care o abuza era incredibil de priceput la tehnologie:
imagini și videoclipuri noi la fiecare câteva săptămâni,
dar foarte puține indicii despre cine era victima
sau unde se afla.
Așa că au apelat la noi,
pentru că auziseră că eram o organizație non-profit nouă
ce construia tehnologie pentru combaterea abuzului sexual asupra copiilor.
Însa noi aveam doar doi ani vechime
și ne ocupasem numai de cazuri de trafic de copii în scop sexual.
Așa că am fost nevoită să-i spun
că nu aveam nimic.
Nu aveam nicio informație care să-i poată ajuta să oprească acest abuz.
Le-a luat acelor agenți încă un an
pentru a găsi în cele din urmă fetița.
Și până când au reușit să o salveze,
deja sute de imagini și videoclipuri cu violurile asupra ei deveniseră virale,
pornind de la acel site obscur,
până la rețele private, grupuri private de chat,
ba chiar și pe site-uri obișnuite, folosite de oameni ca noi
zi de zi.
Iar astăzi, în timp ce ea încearcă să-și revină,
are de trăit cu realitatea că mii de oameni din întreaga lume
continuă să vizioneze abuzurile a căror victimă a fost.
Am înțeles, în ultimii cinci ani,
că acest caz e departe de a fi singurul.
Cum am ajuns aici, ca societate?
La sfârșitul anilor 1980, pornografia infantilă
sau, mai precis, materialele cu abuz sexual asupra minorilor,
fusese aproape eliminată.
Noile legi și înăsprirea pedepselor au făcut pur și simplu prea riscantă
comercializarea ei prin poșta tradițională.
Dar apoi a apărut internetul, iar piața a explodat.
Cantitatea de materiale aflate în circulație azi
este imensă și în creștere.
Vorbim de o problemă globală,
dar dacă ne uităm doar în SUA:
numai aici, anul trecut,
mai mult de 45 de milioane de imagini și clipuri cu abuzuri sexuale asupra copiilor
au fost raportate către Centrul Național pentru Copii Dispăruți și Exploatați,
și asta e aproape dublu față de anul anterior.
Iar detaliile din spatele acestor numere sunt greu de digerat:
peste 60% din imagini sunt cu copii mai mici de 12 ani,
iar majoritatea dintre ele includ acte extreme de violență sexuală.
Agresorii sunt invitați în camerele de chat dedicate abuzului asupra copiilor,
unde câștigă puncte și notorietate
cu cât săvârșesc mai multe abuzuri și aduc mai multe victime.
Pe această piață,
moneda de schimb e reprezentată de conținut în sine.
E clar că agresorii au învățat repede să se folosească de noile tehnologii,
iar riposta noastră ca societate nu a ținut pasul.
Acești agresori nu citesc acorduri de utilizare a site-urilor web,
iar conținutul nu respectă limitele geografice.
Iar când noi vedem doar o bucățică din toată realitatea, ei câștigă,
pentru că exact așa răspundem în prezent.
Forțele de ordine acționează doar într-o anumită zonă de jurisdicție.
Companiile se uită doar pe platformele lor.
Și orice află la un moment dat,
rareori este împărtășit.
E foarte clar că această abordare descentralizată nu funcționează.
Trebuie să ne readaptăm abordarea împotriva acestei epidemii
la era digitală.
Exact asta facem noi la Thorn.
Construim tehnologia necesară pentru a conecta aceste puncte,
pentru a-i înarma pe cei din linia întâi,
forțele de ordine, ONG-uri și companii,
cu instrumentele necesare eliminării totale de pe internet
a materialelor cu abuzuri asupra copiilor.
Haideți să discutăm puțin...
(Aplauze)
Vă mulțumesc!
(Aplauze)
Haideți să discutăm puțin despre care sunt aceste puncte, mai precis.
După cum vă puteți imagina, acest conținut e îngrozitor.
Nu vrei să te uiți la așa ceva dacă nu ești absolut obligat.
Astfel, majoritatea companiilor sau structurilor de ordine
care au acces la aceste informații
pot transforma fiecare fișier într-un șir unic de numere.
Se numește „hash”.
E practic un fel de amprentă
pentru fiecare fișier sau videoclip.
Asta permite ca informația să fie folosită în investigații
sau de către companii pentru a înlătura conținutul nedorit de pe platformele lor,
fără să revadă de fiecare dată acele imagini.
Totuși, problema care apare
este că sunt sute de milioane de astfel de „hash”-uri
depozitate în baze de date din toată lumea.
Într-o astfel de bază de date,
un „hash” poate fi folosit doar de instituția căreia îi aparține.
Dar neexistând o corelare între aceste date, nu știm câte sunt de fapt.
Nu știm câte se referă la copii care au fost deja salvați
sau care trebuie identificați.
Deci prima noastră premisă, și cea mai importantă, e că toate aceste date
trebuie corelate.
Există două moduri în care aceste date, combinate cu un program la scară globală,
pot avea un impact important în spațiul digital.
Primul e pentru forțele de ordine:
să-i ajute să identifice noile victime mai rapid,
împiedicând abuzul
și oprindu-i pe cei care produc aceste materiale.
Al doilea e pentru companii:
pot obține astfel indicii în identificarea sutelor de milioane de fișiere
aflate în circulație astăzi,
le pot elimina
și pot opri încărcarea de noi fișiere, anulând riscul de a deveni virale.
Acum patru ani,
când acel caz a fost soluționat,
stăteam pur și simplu cu echipa, și am simțit acest...
... sentiment profund de eșec, aș putea să spun,
pentru că am urmărit îndeaproape pe tot parcursul acelui an
căutarea fetiței.
Și am putut identifica fiecare etapă a anchetei
în care, dacă tehnologia ar fi fost disponibilă,
ar fi găsit-o mai repede.
Așa că după această experiență
am început să facem singurul lucru la care ne pricepeam:
am început să construim un program software.
Am început cu forțele de ordine.
Visul nostru era să implementăm un fel de buton de alarmă
în birourile poliției din întreaga lume, astfel încât în secunda în care
oricine îndrăznea să posteze o nouă victimă online,
cineva să înceapă să-o caute imediat.
Desigur, nu vă pot da detalii despre acest program,
dar e funcțional astăzi în 38 de țari,
și a redus timpul necesar pentru a ajunge la un copil abuzat
cu peste 65%.
(Aplauze)
Iar acum ne pregătim pentru al doilea obiectiv:
realizarea unui program care să ajute companiile
să identifice și să elimine astfel de conținuturi.
Haideți să vorbim puțin despre aceste companii.
Vă spuneam: 45 de milioane de imagini și videoclipuri doar în SUA,
doar anul trecut.
Acestea proveneau doar de la 12 companii.
12 companii, 45 de milioane de fișiere cu abuz sexual asupra copiilor.
Și e vorba de exact acele companii care au puterea financiară
să investească în infrastructura necesară eliminării acestor materiale.
Dar există și sute de alte companii,
companii mici și mijlocii din toată lumea,
care trebuie să facă acest efort,
dar ele fie: 1) nu-și pot imagina că platforma lor va fi folosită
pentru a publica abuzuri,
sau 2) nu își permit să cheltuiască pe ceva ce nu aduce profit.
Așa că am construit noi pentru ei acest program,
care devine tot mai inteligent, pe măsură ce e folosit de mai multe companii.
Să vă dau un exemplu.
Primul nostru partener, Imgur, dacă nu ați auzit de această companie,
e una dintre cele mai vizitate site-uri din SUA,
cu milioane de fișiere încărcate de utilizatori în fiecare zi,
având misiunea de a face internetul un loc mai distractiv.
Ei au fost primii cu care am colaborat.
În primele 20 de minute de folosire a programului nostru,
deja cineva a încercat să încarce un material cunoscut de abuz.
Au reușit să-l oprească și să-l elimine,
raportând-ul apoi Centrului Național pentru Copii Dispăruți și Exploatați.
Dar au mers chiar și mai departe,
și au inspectat contul persoanei care l-a încărcat.
Au găsit acolo alte sute de materiale cu abuz sexual asupra copiilor
pe care noi nu le observasem niciodată.
Și de aici am început să vedem impactul exponențial.
Am eliminat materialele găsite,
le raportăm Centrului Național pentru Copii Dispăruți și Exploatați,
iar apoi aceste „hash”-uri sunt reintroduse în sistem
ca să poată fi folosite de toate celelalte companii.
Iar când milioanele de materiale identificate duc către alte milioane
și, în timp real, companii din întreaga lume au șansa să identifice și să șteargă
aceste conținuturi, vom fi mărit drastic viteza cu care eliminăm
materialele cu abuz sexual asupra copiilor de pe internet, din întreaga lume.
(Aplauze)
Dar asta nu se poate realiza doar cu un program software,
fără niște acțiuni de amploare.
Trebuie să mobilizăm mii de polițiști,
sute de companii din întreaga lume,
iar tehnologia ne va permite să-i întrecem pe răufăcători
și să eradicăm comunitățile care consideră normal abuzul sexual asupra copiilor
din întreaga lume.
Și acum e cel mai bun moment să facem asta.
Nu mai putem pretinde că nu înțelegem ce impact are asta asupra copiilor noștri.
Prima generație de copii a căror abuzuri au făcut înconjurul lumii
sunt acum tineri adulți.
Centrul Canadian pentru Protecția Copilului
tocmai a făcut recent un studiu asupra acestor tineri,
ca să înțeleagă traumele unice din care încearcă să își revină,
știind ca abuzul la care au fost supuși încă exstă online.
80% din acești tineri au luat în considerare sinuciderea.
Mai mult de 60% din ei au și încercat să o facă.
Iar majoritatea trăiesc zi de zi cu spaima
că în timp ce merg pe stradă, sau se duc la un interviu pentru angajare,
sau se duc la școală,
sau întâlnesc pe cineva online,
că acea persoană a văzut abuzul lor.
Această îngrijorare a devenit realitate pentru mai mult de 30% dintre ei.
Au fost recunoscuți din materialele de pe internet cu abuzul asupra lor.
Nu e nicidecum ușor ce facem,
dar nu este nici imposibil.
Acum e nevoie de voință:
voință din partea societății
de a se uita la ceva care este foarte greu de privit,
și de a aduce acel ceva la lumină,
astfel încât acești copii să fie auziți;
voință din partea companiilor de a acționa și a se asigura
că platformele lor nu conțin abuzuri ale minorilor;
dorință din partea guvernelor de a dota forțele de ordine
cu instrumentele necesare investigării infracțiunilor digitale,
mai ales când victimele nu se pot apăra.
Acest angajament cutezător face parte din această hotărâre.
E o declarație de război împotriva
unuia dintre cei mai întunecați demoni ai omenirii.
Dar vreau să cred
că ce facem acum e o investiție pentru un viitor
în care fiecare copil poate fi, pur și simplu, doar un copil.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)