(Música)
Steven Zucker: L'escultures de l'antiga Grècia, de bronze o marbre,
semblen congelades en el temps.
Però això no vol dir que els antics grecs
no volien transmetre moviment.
Beth Harris: En aquest cas, un moviment que no podries
veure a simple vista.
Steven Zucker: El què estem veient,
és una escultura d'un artista conegut com a Miró.
Hem perdut el seu original, però tenim una còpia romana en marbre
coneguda com a "El discòbol".
Beth Harris: L'original era de bronze i data del segle V
abans de la nostra era.
Steven Zucker: Al voltant de l'any 450, 460.
Beth Harris: I el que estem veient
és una de les moltes còpies romanes.
De fet, hi ha una al costat de l'altra
en aquest mateix museu, com a testimoni de la seva popularitat
entre els romans.
Steven Zucker: L'escultura mostra un home
en aquest moment on el seu cos està completament en tensió.
Observa la manera en què la seva cama dreta
suporta el pes del seu cos.
La seva cama esquerra, els dits del peu inclinats per sota, arrossegant lleugerament,
i està a punt de llençar el disc que sosté amb la mà dreta.
Aquest és un moment de tremenda tensió,
però també és aquest un moment d'estasi, de quietud,
just abans d'executar l'acció.
Beth Harris: Atletes i historiadors de l'art
han debatut si això és així, si és una posi real
que el llançador de disc assumeix en el moviment de llançament.
Steven Zucker: És tan interessant, perquè quan pensem de nou
sobre la història de la representació de la figura humana en l'antiga Grècia,
pensem primer en els Kouros de l'etapa arcaica, els quals
es mostraven rígids i estilitzats.
I llavors tenim els grans avenços
de gent com Policlet que van desenvolupar
una comprensió del cos, i van exhibir el contrapposto.
En aquest cas tenim alguna cosa similar
quant a dinamisme, complexitat, vull dir només
observa l'arc de l'esquena i braços,
i la manera en què inverteixen l'arc
del gir dels malucs.
Beth Harris: És a dir, la preocupació primordial
de Miró, l'escultor, va ser capturar les qualitats estètiques
de l'atleta.
El sentit d'equilibri i harmonia,
i la bellesa de les proporcions del cos.
Steven Zucker: Hi ha una mena d'anti-realisme
en aquesta representació naturalista.
No hi ha una tensió real dins del cos.
El cos es mostra absolutament en descans, fins i tot
en aquesta posi extrema.
Beth Harris: Si pensem en una figura
en un moviment similar, però realitzada molt més tard,
d'energia atlètica, com el "David" de Bernini.
Steven Zucker: Bé, aquesta torsió és absoluta.
Beth Harris: Aquesta figura expressa tot
el poder físic en el rostre.
Està pressionant les dents, oi?
Steven Zucker: Sí.
I la seva cara està realment concentrada en l'acció.
Però aquí, la cara es mostra absolutament serena.
I em recorda de la consistència
amb el qual els grecs sempre mantenen la seva noblesa, fins i tot
en la batalla, fins i tot en terribles situacions amb monstres.
I aquí, fins i tot en aquest moment quan
està a punt d'alliberar el disc.
Beth Harris: Correcte, aquesta noblesa, la calma a la cara,
és un signe de noblesa de l'ésser humà.
Steven Zucker: Bé, aquest és un esport,
i l'home està nu, que era el que formava part de la cultura de l'antiga Grècia.
Però hi ha un altre raonament del perquè està nua la figura.
Per què ocultar la bellesa
del cos en l'esport, que és, per descomptat, una celebració
del que el cos humà pot aconseguir.
Aquesta és una manera de recordar-nos què preocupava als grecs,
del potencial de la humanitat, el potencial del pensament,
i el potencial del cos.
Beth Harris: L'escultura, per tant, representaria
un ideal més noble, més heroic,
que la representació realista del millor dels atletes.
Steven Zucker: És una forma perfecta.
(música)