Nu voi uita niciodată râsetele prietenilor mei.
Nu voi uita niciodată vocea mamei mele înainte să adorm.
Nu voi uita niciodată sunetul liniștitor al apei unui râu.
Imaginați-vă frica pură pe care am simțit-o când,
la vârsta de zece ani,
mi s-a spus că îmi voi pierde auzul.
În următorii cinci ani, mi-am pierdut progresiv auzul,
până când am fost diagnosticată ca suferind de surditate profundă.
Dar cred că pierderea auzului
a fost cel mai grozav dar pe care îl puteam primi.
Eu percep lumea într-un mod unic.
Și cred că această percepție unică
a celor cu dizabilități
ne va ajuta să îmbunătățim lumea
pentru toți, atât cei cu dizabilități, cât și pentru cei fără.
Am fost avocat pentru drepturile celor cu dizabilități,
îmi petreceam o mare parte din timp asigurându-mă că se aplică legea,
că se fac adaptări.
Apoi a trebuit să mă pun la curent cu politicile internaționale,
pentru că am fost invitată să particip la Convenția ONU
care îi protejează pe cei cu dizabilități.
Ca lider al ONG-ului,
cea mai mare parte a timpului încercam să conving oamenii
de aptitudinile celor cu dizabilități.
Dar la un moment dat,
după multe schimbări de carieră,
cu care părinții mei nu au fost prea fericiți,
(Râsete)
am găsit o soluție
care cred că poate contribui
la rezolvarea multor probleme,
fie că este vorba de dizabilități sau nu.
Această soluție se numește gândire design (sau design thinking).
Acesta este un proces pentru inovare și rezolvarea problemelor.
Are cinci etape.
Prima este identificarea problemei
și înțelegerea limitărilor impuse de aceasta.
A doua este observarea oamenilor în situații reale
și simpatizarea cu ei.
A treia, propunerea cât mai multor idei,
cu cât mai trăznite, cu atât mai bine.
A patra etapă este prototiparea, adunarea informațiilor
de orice fel,
pentru a pune în aplicare soluția,
a o testa și a o rafina.
Ultima fază este implementarea:
trebuie să ne asigurăm că soluția găsită este durabilă.
Warren Berger crede că acest proces ne învață să privim lucrurile altfel,
să le reconstruim, să le punem la punct, să experimentăm cu ele
și poate cel mai important,
să ne punem întrebări pe care altfel nu ni le-am fi pus.
Cei care cred în acest concept cred că toți oamenii sunt creativi.
Ei cred că cei care lucrează în domenii diferite trebuie să colaboreze
pentru că pot împărtăși perspective diferite,
care pot fi combinate
pentru a crea ceva nou.
Gândirea design este un instrument atât de eficient și versatil
că a fost aplicat în mai toate domeniile.
Am înțeles potențialul acestei soluții pentru problemele mele
și m-am întors la școală
pentru un masterat în design social.
Am învățat cum să folosesc design-ul pentru a schimba lumea în bine.
În timpul masteratului,
mi-am dat seama că îmi place să lucrez cu lemnul.
Dar mi-am mai dat seama
și că ceva nu funcționa cum trebuie.
Atunci când lucrezi cu o unealtă,
chiar înainte de recul,
adică atunci când unealta vine înapoi spre tine,
aceasta face un sunet.
Dar eu nu puteam să aud acest sunet.
Deci m-am gândit, de ce să nu rezolv problema?
Soluția mea a fost o pereche de ochelari de protecție
făcuți pentru a alerta vizual utilizatorul
atunci când are loc o schimbare în frecvența sonoră a uneltei,
înainte ca aceasta să fie auzită de urechea umană.
De ce nu s-au gândit și fabricanții de unelte la soluția asta?
(Râsete)
Din două motive: în primul rând, eu eram începătoare,
și nu mă încurcau cunoștințele sau teoriile convenționale.
În al doilea rând pentru că sunt surdă.
Experiența mea unică m-a ajutat să găsesc o soluție.
Pe măsură ce avansam, am văzut că multe dintre soluțiile
gândite pentru cei cu dizabilități
erau adoptate și apreciate
de toată lumea, nu doar de cei cu dizabilități.
Acesta este un curățător de cartofi OXO.
Inițial, acesta a fost conceput pentru a fi folosit de cei cu artrită,
dar este atât de ușor de folosit încât a fost adoptat de toată lumea.
SMS-urile au fost inventate inițial pentru surzi
După cum știți, toată lumea îl folosește.
(Râsete)
Am început să mă gândesc:
Și dacă ne-am schimba mentalitatea?
Și dacă am construi întâi pentru cei cu dizabilități,
și nu pentru cei fără?
După cum vedeți, când construim pentru cei cu dizabilități,
găsim adesea soluții care nu doar că se aplică tuturor,
dar care sunt adesea mai bune decât soluțiile standard.
Asta mi se pare grozav,
pentru că înseamnă că energia
folosită în adaptarea pentru cei cu dizabilități
poate fi exploatată, modelată
și refolosită pentru a crea și inova.
Astfel, ne îndepărtăm de dorința de a schimba atitudinile
și mentalitățile privind dizabilitățile
și ne transformăm în alchimiști,
magicieni de care lumea are mare nevoie
pentru a-i rezolva problemele.
Cred de asemenea
că cei cu dizabilități pot contribui
la acest proces de gândire.
Fără să fi știut, chiar și când eram mică
aplicam acest concept de gândire design și îmi calibram abilitățile.
Cei care folosesc acest concept, sunt, prin definiție, cei care rezolvă probleme.
Gândiți-vă că ascultați o conversație
și înțelegeți doar jumătate din ce se spune.
Nu puteți cere să se repete fiecare cuvânt.
Ar fi foarte frustrant pentru ceilalți.
Deci fără să-mi dau seama,
transformam sunetele înăbușite pe care le auzeam într-un ritm
pe care îl potriveam cu cititul pe buze.
Ani mai târziu, cineva mi-a spus că scriu în ritm.
Asta se datorează faptului că pentru mine, fiecare conversație are un ritm.
Am învățat și să eșuez.
(Râsete)
Vorbesc serios.
În primul semestru de spaniolă am luat o notă foarte proastă.
Dar am învățat că dacă mă impulsionez,
și schimb câte ceva pe drum,
în cele din urmă voi reuși.
În același fel, gândirea de tip design încurajează oamenii să eșueze
și să eșueze des,
pentru că, în cele din urmă vor reuși.
Foarte puține mari invenții
au fost un succes din prima încercare.
Am văzut că această lecție se aplică și în sport.
Nu voi uita niciodată cum antrenorul meu i-a spus mamei mele:
„Dacă nu ar fi surdă,
fiica dumneavoastră ar fi în echipa națională.”
Dar nici antrenorul meu și nici măcar eu nu știam atunci
că pierderea auzului m-a ajutat de fapt să fiu foarte bună la sport.
Asta pentru că atunci când nu mai auzi, îți adaptezi nu doar comportamentul,
ci și simțurile.
Un exemplu este
îmbunătățirea atenției vizuale.
Imaginați-vă un jucător de fotbal care vine din stânga.
Imaginați-vă că sunteți portar, cum era cazul meu,
și că mingea vine din stânga.
Cineva care aude bine ar avea un câmp vizual atât de mare.
Eu am un câmp vizual atât de mare.
Deci puteam să văd jucătorii de aici
care veneau spre mine.
Îi vedeam mai repede,
deci dacă mingea venea spre mine
mă puteam repoziționa ca să fiu pregătită pentru apărare.
După cum vedeți,
am aplicat principiile gândirii design toată viața mea.
Capacitățile mele de observație s-au perfecționat
astfel încât văd lucruri pe care alții nu le-ar observa.
Nevoia constantă de a mă adapta m-a transformat într-un mare inventator
și am găsit astfel multe soluții.
Adesea, a trebuit să lucrez cu limite și constrângeri.
Asta este o problemă cu care se confruntă și designerii foarte des.
Recent, am fost în Haiti pentru muncă.
Cei care cred în gândirea design caută situații extreme,
pentru că adesea, în astfel de situații le vin cele mai bune idei.
Haiti a fost ca o furtună perfectă.
Am trăit și lucrat cu 300 de indivizi surzi
care au fost relocați după cutremurul din 2010.
Dar cinci ani și jumătate mai târziu,
încă nu aveau electricitate,
nu aveau apă potabilă,
nu aveau de lucru,
rata criminalității creștea și multe crime rămâneau nepedepsite.
Organizații internaționale de ajutor au venit una câte una.
Dar au venit cu soluții gata-făcute.
Nu au venit pregătite să observe și să se adapteze
la nevoile comunității.
O organizație le-a dat capre și găini.
Dar nu și-au dat seama că din cauza foametei din comunitate,
noaptea, când surzii se culcau și nu puteau auzi ce se întâmplă,
alții intrau în curțile și în casele lor
și le furau caprele și găinile,
până când în cele din urmă, toate animalele au dispărut.
Dacă acea organizație ar fi studiat persoanele surde
dacă ar fi studiat comunitatea,
atunci ar fi înțeles problema
și probabil că ar fi găsit o soluție,
ca de exemplu o lampă solară
care să ilumineze țarcul animalelor pe timpul nopții
și astfel să le protejeze.
Nu trebuie să crezi în acest concept de gândire design
ca să găsești ideile despre care am vorbit azi.
Sunteți creativi.
Sunteți designeri,
cu toții suntem.
Lăsați-i pe cei ca mine să vă ajute.
Lăsați-i pe cei cu dizabilități să vă ajute să vedeți lucrurile altfel
și împreună puteți rezolva cele mai mari probleme.
Asta e tot. Vă mulțumesc.
(Aplauze)