Cred că sunetul are un rol important atunci când folosești un creion,
acel scârțâit care se aude.
(Scârțâit)
[Lucruri mici. Idei mari.]
[Caroline Weaver despre creion]
Creionul este un instrument foarte simplu.
Este făcut din lemn și câteva straturi de vopsea
o gumă și o mină,
făcută din cărbune, argilă și apă.
A fost nevoie de sute de oameni de-a lungul secolelor
să ajungă la acest design.
Iar această îndelungă colaborare
e ceea ce îl face un instrument perfect.
Povestea creionului începe cu cărbunele.
Oamenii începuseră să găsească întrebuințări utile
pentru acest material nou.
Îl tăiau în bețigașe mici
și îl înfășurau cu sfoară, piele de oaie sau hârtie
și îl vindeau pe străzile Londrei
pentru a fi folosit la scris sau desenat,
de multe ori era vândut fermierilor și păstorilor,
care îl foloseau să însemneze animalele.
În Franța,
Nicolas-Jacques Conté a descoperit o metodă de măcinare a cărbunelui,
amestecându-l cu pulbere de argilă și apă, ca să facă o pastă.
Apoi, această pastă era pusă într-o formă și arsă într-un cuptor,
iar rezultatul era o mină solidă de grafit
care nu se rupea, era netedă, putând fi folosită --
mult mai bună decât orice se găsea atunci,
și până în ziua de azi această metodă este folosită la fabricarea creioanelor.
În acest timp, în America, în Concord, Massachusetts,
Henry David Thoreau a introdus scara de clasificare
a durității creioanelor.
Clasificarea era de la 1 la 4,
numărul 2 având duritatea ideală pentru uzul general.
Cu cât creionul era mai moale, cu atât avea mai mult grafit
iar linia mai închisă și mai fină.
Cu cât era mai solid, cu atât conținea mai multă argilă
și era mai ușor și mai fragil.
La început, când erau executate manual, creioanele erau rotunde.
Nu erau ușor de făcut,
iar americanii au fost aceia care au automatizat acest meșteșug.
Mulți îl recunosc pe Joseph Dixon
ca fiind printre primii care au creat echipamente
care să taie bucățile de lemn, să facă adâncituri în lemn,
să aplice lipiciul...
Și și-au dat seama că era mai ușor și mai eficient
să facă un creion hexagonal,
iar acest lucru a devenit standard.
De când au apărut creioanele,
oamenilor le-a plăcut că se pot șterge.
Inițial, firimiturile de pâine
se foloseau pentru a șterge urmele de creion
iar mai târziu guma și piatra ponce.
Guma de la capăt a fost adăugată în 1858,
când librarul american Hymen Lipman a brevetat primul creion
cu o gumă atașată,
lucru care a schimbat regulile jocului.
Primul creion galben din lume a fost KOH-I-NOOR 1500.
KOH-I-NOOR a făcut un lucru neobișnuit
vopsind creionul cu 14 straturi de vopsea galbenă
scufundându-l la capăt în aur de 14 carate.
Există un creion pentru toți
și fiecare are o poveste.
Blackwing 602 este cunoscut pentru că este folosit de mulți scriitori,
în special John Steinbeck și Vladimir Nabokov.
Există apoi compania de creioane Dixon.
Ei sunt cei care au introdus Dixon Ticonderoga.
Este un simbol,
e ceea ce îți vine în minte când te gândești la creion
și când îți aduci aminte de școală.
Creionul este, într-adevăr, un obiect la care
consumatorul de rând nu se gândește de două ori
despre cum este făcut sau de ce e făcut așa,
pentru că dintotdeauna a fost așa.
După părerea mea, nu se poate face nimic
pentru a face creionul mai bun decât este.
E perfect.