מה קורה איתנו האנשים הלבנים?
(צחוק)
אני חושב על זה די הרבה בשנים האחרונות,
ואני יודע שאני לא היחיד.
תראו, אני מבין --
לאנשים בעלי צבע עור שואלים את השאלה הזאת כבר מאות שנים.
אבל אני חושב שמספר הולך וגדל של אנשים לבנים שואלים זאת גם,
לאור מה שקורה שם בחוץ
במדינה שלנו.
ושימו לב שאמרתי "מה קורה אתנו אנשים לבנים?"
כי כרגע, אני לא מדבר על אותם אנשים לבנים,
אלה עם צלבי הקרס והברדסים ולפידי האש.
הם בעיה ואיום.
הם יוצרים את רוב הטרוריזם במדינה שלנו,
כפי שאתם כאן בשרלוטסוויל יודעים יותר טוב מהרוב.
אבל אני מדבר על משהו גדול יותר ובהיקף גדול יותר.
אני מדבר על כולנו,
אנשים לבנים בכללי.
ואולי, במיוחד, אנשים פחות או יותר כמוני,
פרוגרסיבים בעיני עצמם,
שלא רוצים להיות גזענים.
אנשים לבנים טובים.
(צחוק)
יש כאן אנשים לבנים טובים בחדר?
(צחוק)
אני חונכתי להיות אדם שכזה.
אני הייתי ילד קטן בשנות ה-60 וה-70,
וכדי לתת לכם שמץ הבנה על ההורים שלי:
סקרי דעת קהל אמיתיים באותה תקופה
הראו שרק מיעוט קטן, כ-20 אחוזים מהאמריקאים הלבנים
הסכימו עם ותמכו
במרטין לותר קינג ופועלו בתנועת זכויות האדם
בזמן שד"ר קינג עדיין היה בחיים.
אני גאה לומר שההורים שלי היו בתוך הקבוצה הזאת.
עניינים של גזע היו חלק מהדיון בבית שלנו.
וכשתוכניות טלוויזיה שעסקו בנושא הגזע היו משודרות בטלוויזיה,
הם היו מושיבים אותנו הילדים, ומוודאים שנצפה בהם:
הסרטים של סידני פואטיה, "שורשים" (סרט על העבדות בארה"ב)...
המסר היה חזק וברור,
ואני קלטתי אותו:
גזענות היא מוטעית; אנשים גזענים הם אנשים רעים.
באותו זמן,
חיינו בשכונה מאוד לבנה במינסוטה.
ואני אדבר רק בשם עצמי,
אני חושב שזה אפשר לי להאמין שאותם גזענים לבנים על מסך הטלוויזיה
הובאו פנימה ממקום אחר.
זה לא היה קשור אלינו, באמת.
לא הרגשתי מעורב.
אני חייב לומר שאני עדיין מחלים מאותו רושם מוקדם.
נכנסתי לתחום העיתונות
בחלקו בגלל שהיה לי אכפת מדברים כמו שיוויון וצדק.
במשך זמן רב, גזענות היתה פשוט עניין תמוה בעיני.
למה זה עדיין נמצא כאן איתנו כשכל כך ברור שזה מוטעה?
למה יש לזה כוח כל כך מתמשך?
אולי תמהתי כי עדיין לא הסתכלתי במקום הנכון
או שאלתי את השאלות הנכונות.
שמתם לב
שכשאנשים בתקשורת הלבנה ברובה שלנו
מדווחים על מה שהם מחשיבים כנושאים הקשורים בגזע,
מה שאנחנו מחשיבים כעניינים הקשורים בגזע,
המשמעות של זה בדרך כלל היא שאנחנו מכוונים את המצלמות שלנו
והמיקרופונים והמבט שלנו
לכיוון אנשים בעלי צבע עור,
בשאלות כמו,
"אנשים שחורים, או ילידים אמריקאים, לטינו-אמריקאים או אסיאתים,
מה מצבם?"
בתוך כל קהילה שהיא או ביחס לנושא מסוים --
הכלכלה, חינוך.
אני בעצמי דיווחתי בסוגים כאלה של עיתונאות
במשך שנים רבות.
אבל אז ג'ורג' זימרמן הרג את טריבון מרטין,
מה שהוביל לשרשרת בלתי פוסקת של ירי משטרתי בפרופיל גבוה
לעבר אנשים שחורים לא חמושים,
עלייתה של תנועת "חיי שחורים נחשבים",
דילן רוף והטבח בצ'רלסטון,
#האוסקר לבן --
כל המקרים הנוגעים לחיי היומיום באמריקה,
אותם אירועים גזעניים בגלוי
שעכשיו אנחנו רואים כיוון שהם מוקלטים במצלמות הסמטרפונים
ונשלחים באמצעות האינטרנט.
ומתחת לאותם אירועים גלויים,
המידע העיקש,
המחקרים שמצביעים על גזענות מערכתית בכל מוסד שיש לנו:
הפרדה בדיור, אפליה מקצועית,
חוסר השיוויון העמוק על רקע גזעי בבתי הספר שלנו
ומערכת המשפט שלנו.
ומה שבאמת היה הקש האחרון מבחינתי,
ואני גם יודע שאני לא היחיד שחש כך;
עלייתו של דונלד טראמפ
והחשיפה שרוב מכריע בקרב האמריקאים הלבנים
יאמץ או לכל הפחות יקבל
סוג כה גולמי ומר של פוליטיקת זהויות לבנה.
כל זה הפריע לי כבן אדם.
כעיתונאי, מצאתי את עצמי מפנה את המצלמה כלפי עצמי,
וחושב,
"ואוו, אנשים לבנים הם הסיפור.
הלבנות היא הסיפור".
וגם חשבתי, "האם אני יכול לעשות זאת?
איך תשמע סדרת פודקאסטים על להיות לבן?"
(צחוק)
"ודרך אגב, זה יכול להפוך להיות לא נוח".
לא ראיתי שום כתבה שבחנה לעומק להיות לבן,
אבל כמובן, אנשים בעלי צבע עור ובמיוחד אינטלקטואלים שחורים
מתחו ביקורת נוקבת כלפי תרבות העליונות הלבנה
במשך מאות שנים,
וידעתי שבשניים שלושה העשורים האחרונים,
חוקרים ערכו מחקרים מעניינים
הבוחנים גזע דרך עדשת הלבנות,
מה זה, איך קיבלנו את זה, איך זה עובד בעולם.
התחלתי לקרוא,
ופניתי לכמה מומחים בולטים בתחום הגזע וההיסטוריה של הגזענות.
אחת השאלות הראשונות ששאלתי היתה,
"מהיכן הגיע הרעיון הזה של היות האדם לבן
מלכתחילה?"
המדע ברור.
אנחנו גזע אנושי אחד.
כולנו קשורים אלה לאלה,
כולנו צאצאיו של אב קדמון אחד משותף שחי באפריקה.
חלק מהאנשים יצאו מאפריקה לאזורים קרים, חשוכים יותר
ואיבדו הרבה מהמלנין שלהם,
חלקנו יותר מאחרים.
(צחוק)
אבל באופן כללי, כולנו דומים זה לזה ב99.9 אחוזים.
יש יותר מגוון גנטי בתוך מה שאנחנו קוראים להם קבוצות גזע
מאשר בין הקבוצות האלה.
אין שום גן ללבן או שחור או איסיאתיות
או מה שלא תרצו.
אז איך זה קרה?
איך הגענו לדבר הזה?
איך התחילה הגזענות?
אני חושב שאם הייתם מבקשים ממני לנחש את התשובה לכך,
מתוך בורותי, לפני כמה שנים,
אני בטח הייתי אומר משהו כמו,
"ובכן, הייתי מנחש שמתישהו אי שם בהיסטוריה הרחוקה,
אנשים נתקלו זה בזה,
וכל אחד חשב שהשני מוזר.
"לעור שלך יש גוון אחר, השיער שלך שונה,
אתה מתלבש מצחיק.
אני חושב שפשוט אסיק מכך
שמכיוון שאתה שונה ממני
אתה גם פחות ממני,
ואולי זה מתרץ את העובדה שאני לא מתייחס אליך כשווה".
נכון?
האם זה דומה למשהו שדמיינו או שהנחנו?
ובאותו תרחיש,
זה הכל חוסר הבנה אחת גדול וטראגי.
אבל נראה שזה לא נכון.
ראשית, גזע הוא המצאה חדשה.
הוא רק בן כמה מאות שנים.
לפני כן, כן, אנשים חילקו את עצמם
לפי דת, קבוצות שבטיות, שפה.
דברים כאלה.
אבל במשך רוב ההיסטוריה האנושית,
לאנשים לא היה שום מושג של גזע.
ביוון העתיקה, לדוגמה --
ולמדתי את זה מההיסטוריונית נל ארווין פיינטר --
היוונים חשבו שהם נעלים מהאחרים שסביבם,
אבל לא בגלל איזו תפיסה שהם נעלים מלידה.
הם פשוט חשבו שהם פיתחו את התרבות המתקדמת ביותר.
אז הם הסתכלו על האתיופים,
אבל גם על הפרסים והקלטים,
ואמרו: "הם כולם ברבריים בהשוואה אלינו.
מבחינה תרבותית, הם פשוט לא יוונים".
וכן, בעולם העתיק, העבדות היתה נפוצה,
אבל אנשים שיעבדו אנשים שלא נראו כמוהם,
והם לעתים קרובות גם העבידו אנשים שכן.
ידעתם שהמילה באנגלית לעבד - "slave" מקורה במילה "סלאבי"?
כי העמים הסלאבים שועבדו על ידי אנשים שונים,
כולל במערב אירופה,
במשך מאות.
עבדות גם לא היתה קשורה לגזע,
כי אף אחד עוד לא הגה עדיין את הגזע.
אז מי עשה את זה?
הפניתי את השאלה הזו לעוד היסטוריון מוביל,
איברם קנדי.
לא ציפיתי שהוא יענה על השאלה
בצורה של שם של אדם ותאריך,
כאילו מדובר בהמצאת הנורה.
(צחוק)
אבל זה מה שהוא עשה.
(צחוק)
הוא אמר, שאחרי מחקר מקיף
הוא גילה את מה שהוא חושב שהוא הביטוי הראשון לרעיונות גזעניים.
והוא מסר את שמו של האדם.
האדם הזה צריך להיות יותר מפורסם,
או ידוע לשמצה,
שמו הוא גומז דה זוררה.
אדם פורטוגזי
שכתב ספר באמצע המאה ה-15
בו הוא עשה משהו שלא נעשה לפניו,
לפי ד"ר קנדי.
הוא איגד יחד את כל עמי אפריקה --
יבשת עצומה ומגוונת --
ותיאר אותם כקבוצה ייחודית,
נחותה וחייתית.
לא משנה שבאותה תקופה קדם-קולוניאלית
חלק מהתרבויות הכי מתקדמות בעולם היו באפריקה.
למה שהבחור הזה יטען טענה שכזו?
מסתבר, שהכל קשור בכסף.
ראשית, זוררה נשכר לכתוב את הספר הזה
על ידי המלך הפורטוגזי,
וכמה שנים לפני כן,
סוחרי עבדים --
אנחנו מתחילים --
סוחרי עבדים הקשורים לכתר הפורטוגזי
בעצם ייסדו את סחר העבדים האטלנטי.
הם היו האירופאים הראשונים שהפליגו ישירות לאפריקה שמדרום לסהרה
כדי לחטוף ולשעבד אנשים אפריקאים.
אז פתאום היה זה מאוד יעיל
להמציא סיפור על נחיתותם של עמי אפריקה
להצדיק את הסחר החדש הזה
לאנשים אחרים, לכנסיה,
לעצמם.
ובהינף עט,
זוררה המציא הן את הלבנות והשחורות,
כי הוא בעצם יצר את מושג השחורות
באמצעות התיאור הזה של אפריקאים,
וכפי שד"ר קנדי אומר,
לשחורות אין משמעות ללא לבנות.
מדינות אירופאיות אחרות המשיכו בדרכם של הפורטוגזים
ופנו לאפריקה כמקור לרכוש אנושי וכוח אדם בחינם
ובאימוץ הבדיה הזאת
על נחיתותם של עמי אפריקה.
אני חושב שזה מבהיר.
גזענות לא התחילה בחוסר הבנה
היא התחילה כשקר.
בנתיים, כאן באמריקה הקולוניאלית,
האנשים שעכשיו קוראים לעצמם לבנים לקחו את אותם רעיונות גזעניים
והפכו אותם לחוקים.
חוקים שהפשיטו את האנשים אותם הם כינו שחורים מכל זכות אנושית
וכלאו אותם בסוג מרושע במיוחד של עבדות רכוש.
וחוקים שנתנו אפילו לאנשים הלבנים העניים ביותר יתרונות.
לא יתרונות גדולים במושגים חומריים
אבל הזכות שלא להיות משועבד לכל החיים,
הזכות שלא יקרעו את יקיריכם מזרועותיכם וימכרו אותם,
ולפעמים הטבות ממש.
החלוקה של אדמות בחינם במקומות כמו וירג'יניה
לאנשים לבנים בלבד
התחילה הרבה לפני המהפכה האמריקאית
והמשיכה הרבה לאחר מכן.
אני יכול להניח
שישנם אנשים המקשיבים לי -- אם הם עדיין מקשיבים --
שיחשבו,
"באמת, זה הכל היסטוריה עתיקה. למה זה משנה?
המציאות השתנתה.
למה אי אפשר פשוט להתגבר על זה ולהמשיך הלאה?"
נכון?
אבל אני טוען, שבטח עבורי,
הלמידה של ההיסטוריה הזאת הביאה לשינוי אמיתי
באופן שבו אני מבין את הגזענות כיום.
לסיכום, שני לקחים זריזים ממה שאמרתי עד כה:
אחד, גזע אינו עניין ביולוגי,
אלא סיפור שכמה אנשים החליטו לספר;
ושניים, אנשים סיפרו את הסיפור הזה
כדי להצדיק את הניצול הברוטלי של בני אדם אחרים למטרות רווח.
אני לא למדתי את שתי העובדות האלה בבית הספר.
אני מניח שרובנו לא למדנו אותם.
אם כן למדתם, היה לכם מורה מיוחד.
נכון?
אבל ברגע שהן נקלטות,
דבר ראשון, מתבהר
שגזע אינו בעיה של גישה,
של קנאות אישית.
לא, זהו כלי.
זהו כלי שנועד להפריד בנינו ולהקים מערכות --
מערכות כלכליות, פוליטיות וחברתיות
שמקדמות אנשים מסוימים ומפלות אחרים.
וזהו כלי שנועד לשכנע הרבה אנשים לבנים
שאולי ואולי לא מרוויחים די הרבה מהחברה הכל כך מרובדת שלנו
לתמוך בסטטוס קוו.
"יכול להיות גרוע יותר, לפחות אני לבן".
ברגע שהבנתי את מקורות הגזענות
הפסקתי לתהות מדוע זה עדיין קיים בינינו.
אני מניח, בראיה לאחור,
שחשבתי על גזענות כמו תפיסת כדור הארץ כשטוח --
פשוט חשיבה גרועה ולא עדכנית שתעלם מעצמה
בעוד זמן לא רב.
אבל עכשיו הכלי הזה של לבנות
עדיין מבצע את המטרה שלשמה הוא הומצא.
אנשים בעלי כוח הולכים לעבודה בכל יום,
ממנפים ומחזקים את הנשק הישן הזה,
במסדרונות הכוח,
בחלק מאולפני התקשורת שיכולנו לציין ...
ואנחנו לא צריכים לתהות
האם האנשים האלה מאמינים במה שהם אומרים,
האם הם באמת גזענים.
זה לא העניין.
העניין הוא ארנקים וכוח.
לבסוף, אני חושב שהלקח החשוב ביותר --
ותנו לי לדבר לאנשים הלבנים במיוחד לרגע:
ברגע שנבין שאנשים שנראים כמונו
המציאו את המושג של גזע
כדי לקדם את עצמם ואותנו,
לא קל יותר לראות שזאת בעיה שאנחנו צריכים לפתור אותה?
זאת בעיה של אנשים לבנים.
אני מתבייש לומר שבמשך זמן רב
חשבתי שגזענות היא בעיקר המאבק של אנשים בעלי צבע עור,
כמו האנשים על מסך הטלויזיה כשהייתי קטן.
או, כאילו עמדתי בקהל בתחרות ספורט,
מצד אחד אנשים בעלי צבע עור,
ובצד השני אותם גזענים אמיתיים,
השריף הדרומי,
האנשים בברדסים,
ואני באמת עודדתי את האנשים בעלי צבע עור שינצחו במאבק.
אבל לא.
אין שום שורות לקהל.
כולנו חלק מזה.
כולנו מעורבים.
ואם אני לא חלק מהמאבק לפרק מערכת
שמספקת לי יתרונות,
אני משתף פעולה אתה.
לא מדובר בבושה או אשמה.
אשמה לבנה לא משיגה שום תוצאות,
ובכנות, אני לא מרגיש הרבה אשמה.
ההיסטוריה אינה באשמתי או באשמתכם.
מה שאני כן מרגיש היא תחושה חזקה יותר של אחריות
לעשות משהו.
כל זה שינה את הדרך שבה אני חושב וניגש לעבודה שלי
כמספר סיפורים דוקומנטריים
וכמורה.
אבל מעבר לכך, חוץ מזה, מה המשמעות של זה?
מה המשמעות של זה לכל אחד מאתנו?
האם זה אומר שאנחנו תומכים במנהיגים
שרוצים לדחוף את השיח על פיצויים?
בקהילות שלנו,
האם אנחנו מוצאים אנשים שפועלים לשנות מוסדות לא צודקים
ולתמוך בפעולות אלה?
בעבודה שלי,
האם אני האדם הלבן שמגיע בהתמרמרות
לפגישה בנושא מגוון ושיוויון,
או האם אני מנסה לגלות איך אני יכול להיות שותף אמיתי
עם עמיתי בעלי צבע עור?
נראה לי שבכל מקום אליו נגיע,
עלינו להגיע בענווה ורגישות
וברצון להניח את הכוח הזה שלא הרווחנו בעצמנו.
אני מאמין שאנחנו גם נרוויח
אם ניצור חברה
שאינה בנויה על הניצול או הדיכוי של אף אחד.
אבל בסופו של דבר עלינו לעשות זאת,
עלינו להגיע,
ולהבין איך לנקוט פעולה.
כי זה הדבר הנכון.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)