För ungefär fyra eller fem år sedan,
satt jag på en scen i Philadelphia,
men en väska ungefär som den här.
Jag drog fram en molekyl ur väskan.
Och jag sa, du känner inte till den här molekylen,
men din kropp känner den väldigt väl.
Och jag tänkte då att kroppen hatar den,
eftersom vi är immuna mot den, den kallas alpha-gal epitop.
Och det faktum att grisars hjärtklaffar är fulla med den
är orsaken till att klaffar från gris inte enkelt kan transplanteras till människor
Faktum är att vår kropp inte hatar dem.
Vår kropp älskar dem, den äter dem.
Jag menar, cellerna i vårt immunsystem är alltid hungriga.
Och om en antikropp fästs på en av dessa
på cellen, betyder det "detta är mat".
Och jag sa, vi har ju den här
immunreaktionen på den här löjliga molekylen
som vi inte tillverkar, och vi hittar den i flera andra djur och så.
Men jag sa att vi inte kan bli av med den.
Alla som har försökt transplantera klaffar
vet att man inte blir av med immuniteten.
Så varför inte använda detta?
Tänk om jag skulle kunna fästa molekylen,
smeta den på en bakterie
som är sjukdomsframkallande för mig, och som just invaderat mina lungor.
Jag skulle omedelbart utnyttja
en immunrespons som redan var färdig,
så det inte skulle behövas 5-6 dagar att utveckla den--
den skulle omedelbart attackera allt som den här var fäst vid.
Det skulle vara ungefär samma sak som om
du blev stoppad för en trafikförseelse i LA,
och polisen lägger en väska med marijuana bak i bilen,
och sedan åtalar dig för innehav av marijuana.
Det är ett snabbt och effektivt sätt att få bort folk från gatorna.
(Skratt)
Så du kan ta en bakterie
som inte gör sådana här alls,
och om du kunde sätta fast dem ordentligt
så får du bort dem från gatorna.
Och för vissa bakterier
har vi inte något effektivt sätt längre.
Våra olika antibiotika tar slut.
Och det gör tydligen världen också.
Så det spelar antagligen ingen roll om 50 år--
streptokocker och annat kommer att frodas
då vi inte kommer vara här, men är vi det-
(Skratt)
så måste vi göra någonting åt bakterierna.
Så jag började arbeta med det här,
tillsammans med några medarbetare.
Och försökte fästa det här till saker som
själv var fästa vid speciella målzoner,
bakterier som vi inte gillar.
Och jag känner mig nu som George Bush.
Det är som "Uppdraget utfört".
Så jag kanske gör något dumt, precis som han gjorde då.
Men i grund och botten, det jag talade om, har vi nu fått att fungera.
Och det dödar bakterier, det äter upp dem.
Den här saken kan fästas, som den där lilla gröna triangeln där uppe,
symboliserar just nu.
Du kan fästa detta till något som kallas en DNA-aptamer.
Och DNA-aptameren fäster specifikt
till det mål som du har valt ut till den.
Så du kan hitta ett litet särdrag på en bakterie som du inte gillar,
som Stafylokocker - jag gillar den verkligen inte,
eftersom de dödade en av mina vänner förra året.
Den svarar inte på antibiotika, så jag gillar den inte.
Så jag gör en aptamer som ska ha den här fäst på sig.
Som kommer att kunna hitta stafylokocker om de finns i din kropp,
och kommer att få ditt immunsystem att ge sig på dem.
Här är vad som händer, ser ni linjen längst upp
med de små prickarna?
Det är några möss som hade blivit förgiftade
av våra forskarvänner i Texas,
på Brooks Air Base, med mjältbrand.
De hade också behandlats med ett läkemedel som vi tillverkat.
som skulle attackera mjältbrandsbakterier,
och dirigera immunsystemet mot dem.
Lägg märke till att de alla lever
det är 100 procentig överlevnadgrad.
Och de levde faktiskt i ytterligare 14 dagar,
eller 28 tills vi slutligen avlivade dem,
och öppnade upp dem och klurade ut vad som gått fel.
Varför dog de inte?
Och det var för att de inte längre hade mjältbrand.
Så vi lyckades, okej?
(Applåder)
Uppdraget slutfört!
(Applåder)