Bilo je to otprilike pre četiri, pet godina,
sedeo sam na bini u Filadelfiji,
sa torbom sličnom ovoj.
I vadio sam molekul iz torbe.
I govorio sam, vi ne znate ovaj molekul dobro,
ali ga vaš organizam zna vrlo dobro.
I tada sam mislio da ga vaše telo mrzi,
zato što smo mi imuni na njega. Ovo je molekul alpha-gal epitope.
I činjenica da svinjski srčani zalistak ima puno ovih molekula
je razlog zašto ne možete da presadite svinjski srčani zalistak u čoveka.
Ustvari, naše telo ne mrzi ove molekule.
Naše telo ih obožava. Ono ih proždire.
Ćelije našeg imunog sistema su uvek gladne.
I ako je antitelo zakačeno za jedan ovakav molekul
na ćeliji, to znači da je vreme za večeru.
I dosta sam razmišljao o tome. Mi imamo
imunu reakciju na ovaj smešni molekul,
koji mi ne proizvodimo, ali ga nalazimo u drugim životinjama i stvarima.
I uvek ćemo imati tu imunu reakciju.
I svi ljudi koji su pokušali da presade srčani zalistak
su otkrili da ne mogu da se otarase te imune reakcije.
Zašto onda ne probamo da iskoristimo to?
Šta ako bih uzeo ovaj molekul,
i zakačio ga na bakteriju
koja je patogena za mene i koja je napala moja pluća.
Štaviše, u tom slučaju
imunitet bi se stvorio istog trenutka.
I ne bi nam trebalo pet ili šest dana da se imunitet razvije,
nego bi istovremeno organizam reagovao.
Na primer, zamislite da vas
dok vozite kola, zaustavi policajac u Los Anđelesu.
I da vam policajac ubaci kesu marihuane u prtljažnik,
i privede vas zbog posedovanja marihuane.
To bi bio veoma brz i efikasan način da se uklone ljudi sa ulica.
(smeh)
Slično tome, uzmite neku bakteriju,
koja ne proizvodi ovaj molekul uopšte,
i ako bismo mogli da zakačimo ove molekule za bakteriju,
mi bismo ih uklonili sa ulice.
I za određene bakterije
mi ustvari više i nemamo efikasan način da to uradimo.
Ponestaje nam antibiotika.
Ustvari, izgleda da ceo svet polako nestaje,
tako da verovatno neće ni biti bitno za 50 godina,
što su Streptokoke i slične stvari toliko nabujale,
jer mi nećemo biti ovde. Ali ako budemo...
(smeh)
treba nešto da uradimo sa ovim bakterijama.
Tako sam i počeo da radim na ovome,
sa svojim saradnicima.
Pokušavajući da zakačim ovaj molekul za stvari koje onda
mogu da se zakače za određene zone onih bakterija,
koje i inače ne volimo.
I sada se osećam kao Džordž Buš.
Kad je izgovorio ''misija je završena'' (u Iraku).
Tako da možda ja radim nešto glupo, baš kao što je i on svojevremeno,
ali hoću da kažem da ovaj naš metod ustvari radi.
I metod ubija bakterije tj. imuni sistem ih jede.
Ovaj molekul možemo da zakačimo i to onaj mali zeleni trougao gore
pokušava da simbolizuje.
Ovo možete da zakačite za nešto što se zove DNK aptamer,
a taj DNK aptamer će se zakačiti
za metu koju ste vi odabrali.
Tako možete da nađete neki detalj na bakteriji koju ne volite,
npr. stafilokoku, koju ja naročito ne volim,
jer je ubila mog prijatelja, profesora, prošle godine.
Ne reaguje na antibiotike. Zato je ne volim.
I napravio sam aptamer koji će imati ovaj molekul zakačen za njega,
koji će znati kako da nađe stafilo-bakteriju u vašem organizmu,
i upozoriti vaš imuni sistem da je napadne.
Evo šta se desilo. Vidite ovu liniju na samom vrhu,
sa tačkicama?
To je gomila miševa koje su otrovali
naši prijatelji naučnici iz Teksasa,
u Bruks avio bazi, sa antraksom.
I oni su takođe bili tretirani lekom koji smo mi napravili,
koji specifično napada antraks,
i upućuje vaš imuni sistem na njega.
Primećujete da su svi miševi preživeli, ovi gore na vrhu.
To je 100 posto stopa preživljavanja.
Oni su ustvari živeli još 14 dana,
ili 28, kad smo ih na kraju ubili,
i otvorili da bi videli šta im se desilo.
I zašto nisu umirali?
Pa nisu umirali jer više nisu imali antraks.
Znači uspeli smo, zar ne?
(Aplauz)
Misija je završena!
(Aplauz)