Godine 1944., 11 godina prije svoje fatalne odluke u autobusu u Montgomeryju,
Rosa Parks istraživala je grozni zločin.
Kao izaslanica Nacionalne udruge
za napredak obojenih ljudi,
otputovala je u ruralnu Alabamu da se sastane s Recy Taylor,
mladom ženom koju je seksualno napastovalo šestero bijelaca.
Bilo bi dosta teško uvjeriti sud u Alabami
da je čak i jedan od tih muškaraca kriv,
ali Rosa je bila nepokolebljiva.
Osnovala je odbor za obranu Recy na sudu,
preplavljujući medije svjedočenjem
i izazivajući prosvjede širom Juga.
Kad porota nije uspjela optužiti napadače,
Parks je zahtijevala od guvernera da sastavi novu veliku porotu.
Napisala je, "Znam da nećete iznevjeriti ljude Alabame u znanju toga
da postoji jednaka pravda za sve naše građane."
Kroz svoj život, Parks je neprestano dovodila u pitanje rasno nasilje
i predrasude sustava koji štite svoje počinitelje.
Ali ovo djelovanje se našlo pod velikim rizikom
i uz osobnu cijenu.
Rođena 1913. godine, Rosu su odgojili majka, baka i djed u ruralnoj Alabami.
Ali izvan ovog divnog doma, strah od rasnog nasilja imao je dugoročne posljedice.
Ku Klux Klan se često vozio pokraj njihovog doma
i zakoni Jima Crowa su segregirali javne prostore.
S 19 godina skrasila se u Montgomeryu i udala za Raymonda Parksa,
brijača koji je s njom dijelio rastući bijes prema rasnoj nepravdi.
Bio je uključenu u lokalnu podružnicu NAACP-a;
ulogu koju su mnogi izbjegavali zbog straha od progona.
U početku Raymond je bio uporan u tome da zaštiti Rosu
od potencijalnih opasnosti aktivizma.
Ali kako je postajala gnjevnijom na ograničenja nametnuta Afroamerikancima,
nije se više mogla držati po strani.
Kad se službeno pridružila NAACP-u 1943. godine,
Parks i Johnnie Rebecca Carr bile su jedine žene u podružnici Montgomeryja.
Počela je voditi zapisnik na njihovim sastancima
i uskoro se našla izabranom za tajnicu podružnice --
službeno započinjući svoj tajni dvostruki život.
Po danu je radila kao krojačica uzdržavajući svoju majku i muža.
Noću je istraživala i dokumentirala brojne slučajeve civilnih prava,
od lokalnih sporova do istaknutih slučajeva ubojstava i zločina iz mržnje.
Kao tajnica, pripremala je javna očitovanja
u ime Montgomery podružnice, boreći se protiv oštre presude,
lažnih optužbi i prljavih kampanja često korištenih protiv Afroamerikanaca.
Pored svog pravnog rada, Parks je bila sjajni lokalni strateg.
Kao savjetnica vijeća grupe mladih NAACP-a,
pomagala je mladim ljudima da se nose sa segregiranim sustavima,
uključujući registraciju birača i knjižnice samo za bijelce.
Pod zaštitom NAACP-a,
Parks je nastojala iznijeti navidjelo tajne aktivnosti za građanska prava.
Zalagala se za trening građanske neposlušnosti
i govorila protiv rasnog nasilja, posebno ubojstva Emmeta Tilla.
Godine 1955. njezino odbijanje pomicanja u stražnji dio segregiranog autobusa
pomoglo je započinjanju lokalnog pokreta kojem se nadala.
Parks je bila uhićena i stavljena u zatvor zbog svog samostalnog protesta,
gdje su je posjetili lokalni aktivisti.
Zajedno su isplanirali 24-satni bojkot autobusa.
Trajao je 381 dan.
Parksin jedostavan čin transformirao je aktivizam građanskih prava u nastajanju
u nacionalni pokret.
Godine 1956. bojkot je završio kad je Vrhovni sud
presudio u korist desegregacije javnog prijevoza.
Ali pobjeda pokreta dosta ju je koštala.
Rosa je dobivala opake prijetnje smrću tijekom kampanje
i nije mogla naći posao u Montgomeryju zbog svog političkog ugleda.
Godine 1957. preselila se u Detroit da nastavi raditi kao krojačica,
dok je nije zaposlio kongresmen John Conyers
kako bi pomogla podržati njegove kampanje za građanska prava.
I dalje oprezna u borbi protiv rasne nejednakosti,
Parks je ostala aktivna idućih 40 godina.
Napisala je nekoliko knjiga,
putovala širom zemlje održavajući govore da podrži druge aktiviste
i osnovala institut za obrazovanje mladih ljudi,
u sjećanje na svog pokojnog supruga.
Danas, Rosu Parks se pamti kao radikalnu dušu
koja se pobunila protiv namoćnijih ljudi i politike.
Njezin poziv na djelovanje i dalje odjekuje:
"Znajući što se mora učiniti uklanja strah."