Vuonna 1944, 11 vuotta ennen kohtalokasta päätöstään Montgomeryn bussissa,
Rosa Parks tutki ikävää rikosta.
Hän toimi lähettiläänä NAACP:ssa, joka ajoi
värillisten oikeuksia,
ja hän matkusti Alabamaan tavatakseen Recy Taylorin,
nuoren naisen, jonka kuusi valkoista miestä oli raiskannut.
Olisi vaikea vakuuttaa Alabaman oikeudelle
miesten syyllisyyttä,
mutta Rosa ei lannistunut.
Hän muodosti komitean puolustamaan Recyä oikeudessa,
vyörytti todisteita medialle
ja järjesti protesteja läpi etelävaltioita.
Kun jury epäonnistui hyökkääjien syyttämisessä,
Parks vaati uuden juryn kokoamista.
Hän kirjoitti: "Tiedän ettet halua epäonnistua siinä, että alabamalaiset
tietävät oikeuden olevan saman kaikille kansalaisille."
Läpi elämänsä Parks haastoi rotuväkivallan ja
sitä harjoittavia suojaavan ennakkoluuloisen järjestelmän.
Tähän työhön liittyi valtava riski
ja henkilökohtaisia seurauksia.
Vuonna 1913 syntynyt Rosa kasvoi sukunsa parissa Alabamassa.
Rakastavan kodin ulkopuolella rotuväkivallan pelko varjosti elämää.
Ku Klux Klan ajoi säännöllisesti hänen kotinsa ohi,
ja Jim Crow -lakien mukaan julkiset tilat oli jaettu rodun mukaan.
19-vuotiaana Rosa asettui Montgomeryyn ja meni naimisiin Raymond Parksin kanssa,
joka jakoi hänen kasvavan raivonsa rotuepäoikeudenmukaisuudesta.
Puoliso oli mukana paikallisessa NAACP-osaston toiminnassa,
roolissa, jota monet välttivät vainojen pelossa.
Aluksi Raymond yritti pitää Rosan turvassa
aktivismin mahdollisilta vaaroilta.
Mutta kun Rosan raivo rajoituksista afrikanamerikkalaisille kasvoi,
hän ei enää voinut katsella sivusta.
Kun hän liittyi NAACP:iin virallisesti vuonna 1943,
hän ja Johnnie Rebecca Carr olivat ainoat naiset paikallisosastossa.
Hän aloitti kirjoittamalla muistiinpanoja kokouksissa,
ja pian hänet valittiin osaston sihteeriksi —
mistä hänen salainen kaksoiselämänsä alkoi.
Päivisin Rosa toimi ompelijana elättääkseen äitinsä ja miehensä.
Iltaisin hän tutki ja dokumentoi kansalaisoikeusjuttuja
paikallisista kiistoista korkean profiilin viharikoksiin ja murhiin.
Sihteerinä hän valmisteli julkisia vastineita
Montgomeryn osaston puolesta taistellen afrikanamerikkalaisiin
kohdistuvia tuomioita, vääriä syytöksiä ja likakampanjoita vastaan.
Lakijuttujen ohella Parks oli loistava paikallinen strategi.
NAACP:n nuorisoliiton neuvonantajana
hän auttoi nuoria selviytymään rotuerottelujärjestelmässä,
joka koski niin äänestäjäksi rekisteröitymisestä kuin kirjastoja.
NAACP:n suojassa
Parks pyrki avoimuuteen kansalaisoikeusaktivismissa.
Hän edisti koulutusta kansalaistottelemattomuudesta
ja puhui rotuväkivaltaa kuten Emmet Tillin murhaa vastaan.
Kun hän vuonna 1955 kieltäytyi bussissa rotuerottelun mukaisesta paikasta,
se auttoi alkuun hänen toivomaansa ruohonjuuriliikettä.
Parks pidätettiin ja hän joutui vankilaan protestistaan,
ja hänen luonaan vieraili paikallisia aktivisteja.
Yhdessä he suunnittelivat 24 tunnin bussiboikotin.
Se kesti lopulta 381 päivää.
Parksin teko vei aloittelevan kansalaisoikeusliikkeen
kansalliselle tasolle.
Vuonna 1956 boikotti loppui, kun korkein oikeus
puolsi julkisen liikenteen rotuerottelun loppumista.
Liike voitti, mutta joutui maksamaan siitä kovan hinnan.
Rosa oli saanut tappouhkauksia kampanjan aikana
eikä saanut töitä Montgomerystä poliittisen maineensa vuoksi.
Vuonna 1957 hän muutti Detroitiin jatkaakseen ompelijana.
kunnes kongressiedustaja John Conyers palkkasi hänet
auttamaan kansalaisoikeuksiin liittyvissä kampanjoissa,
Valppaana rotujen välisen epätasa-arvon suhteen
Rosa toimi aktiivisesti seuraavat 40 vuotta.
Hän kirjoitti useita kirjoja,
matkusti läpi maata ja piti puheita tukeakseen aktivisteja
ja perusti instituutin nuorten kouluttamiseksi
aviomiehensä muistoksi.
Nykyisin Rosa Parks muistetaan radikaalina sieluna,
joka kritisoi vaikutusvaltaisia ihmisiä ja vallankäyttöä.
Hänen kutsunsa toimintaan jatkuu:
"sen tietäminen mitä on tehtävä pitää pelon loitolla".