Različiti ekosistemi planete mogu izgledati kao neraskidivi čvorovi,
ali oni su zapravo podložni raspadu.
Džungle mogu postati pustinje,
a grebeni mogu postati beživotne stene,
čak i bez kataklizmičkih događaja, kao što su vulkani i asteroidi.
Šta čini jedan ekosistem snažnijim, a drugi slabijim kada se radi o promenama?
Odgovor na ovo pitanje je, u velikoj meri, biološka raznovrsnost.
Biološka raznovrsnost je izgrađena od tri isprepletene komponente:
ekosistemska raznovrsnost,
raznovrsnost vrsta
i genetska raznovrsnost.
Što je više isprepletenosti između ove tri karakteristike,
gušći i elastičniji je i talas.
Uzmite, na primer, Amazonske kišne šume,
jedne od najrazličtijih bioloških regiona na zemlji
usled njihovih kompleksnih ekosistema,
ogromnom broju raličitih vrsta,
i genetskoj varijaciji unutar tih vrsta.
Ovde su isprepletane loze lijana,
koje pužu od dna šume do vrha,
isprepletane sa vrhovima drveća
i debelim drvenim korenjem koje daje potporu drveću.
Uz pomoć loze,
drveće daje semena, plodove i lišće biljojedima,
kao što su tapir i aguti,
koji razbacuju seme po celoj šumi kako bi ono raslo.
Ostatke jedu milioni insekata
koji razlažu i recikliraju hranljive sastojke da bi stvorili plodno tlo.
Kišne šume su ogromni sistemi ispunjeni manjima sistemima, kao ovaj,
svaki ispunjen međusobno povezanim vrstama.
Svaka veza pruža stabilnost za sledeću,
jačajući talas biološke raznovrsnosti.
Talas je dodatno ojačan
genetskom raznovrsnošću unutar pojedinačnih vrsta,
koja im omogućava da se izbore sa promenama.
Vrste kojima fali genetska raznovrsnost usled izolacije
ili malog broja jedinki,
dosta su ranjivije na fluktuaciju
prouzrokovanu klimatskim promenama ili raspadanjem staništa.
Kada god jedna vrsta izumre usled oslabljenog genskog fonda,
čvor se rasplete i deo mreže se raspadne.
Dakle, šta bi se desilo kada bismo uklonili jednu vrstu iz kišnih šuma?
Da li bi se sistem raspao?
Verovatno ne.
Obim vrsta,
njihova genetska raznovrsnost,
i složenost ekosistema
od takve bogate biološke raznovrsnosti u ovim kišnim šumama
da nestanak jedne vrste u talasu neće prozrokovati raspad sistema.
Šuma može ostati čvrsta i oporaviti se od promene.
Ali to nije tačno u svakom slučaju.
U nekim okruženjima, oduzimanje jedne bitne komponente
može ugroziti ceo sistem.
Uzmimo za primer koralne grebene.
Mnogi organizmi na grebenima su zavisni od korala.
Oni omogućavaju ključna skrovišta i mesta za oplodnju
za hiljade vrsta riba, ljuskara i mekušaca.
Korali takođe stvaraju nezavisne veze sa gljivama i bakterijama.
Sam koral je razboj
koji omogućava da se igradi isprepletana mreža biološke raznovrsnosti.
To čini koral ključnim organizmom,
od kojeg zavisi opstanak mnogih vrsta.
Dakle, šta se dešava kada destruktivne ribarske navike,
zagađenje i okeanska acidifikacija
oslabe korale, ili ih čak ubiju?
Upravo ono što mislite.
Gubitak ovog ključnog elementa ostavlja zavisne od korala napuštenima,
preteći celoj mreži grebena.
Ekosistem, vrste i genestka raznovrsnost
zajedno grade složen isprepletan talas biološke raznovrsnosti
koji je vitalan za preživljavanje organizama na zemlji.
I ljudi su utkani u ovu biološku raznovrsnost.
Kada je samo par delova izgubljeno,
naša dobrobit je ugrožena.
Isecimo previše veza i rizikujemo da raspletemo sve.
Ne možemo predvideti šta nosi sutra,
ali biološka raznovrsnost nas može osigurati,
i osigurati zemaljsku mrežu koja će štititi naš opstanak.