האם אי פעם תהיתם מה קורה למשכך כאבים, כמו אדוויל,
אחרי שאתם בולעים אותו?
תרופה שמחליקה במורד הגרון שלכם יכולה לטפל בכאב ראש,
גב כואב,
או קרסול נקוע כואב.
אבל איך היא מגיעה למקום אליו היא צריכה להגיע?
היא תופסת טרמפ במערכת הדם שלכם,
עוברת דרך הגוף שלכם במרוץ לעשות את עבודתה
לפני שהיא תיתפס על ידי איברים ומולקולות שנועדו לנטרל
ולהרחיק חומרים זרים.
התהליך הזה מתחיל במערכת העיכול שלכם.
נגיד שבלעתם כדור נורופן לקרסול כואב.
תוך דקות, הכדור מתחיל להתפרק בתוך המיצים החומצתיים
של הקיבה שלכם.
הנורופן המומס נע לתוך המעי הדק
ואז דרך קיר המעי לתוך רשת כלי הדם.
כלי הדם האלה מזינים וריד,
שנושא את הדם, וכל מה שבתוכו, לכבד.
השלב הבא הוא לעבור את הכבד.
כשהדם ומולקולות התרופה שבו נעות דרך כלי הדם בכבד,
אנזימים מנסים להגיב עם מולקולות הנורופן
כדי לנטרל אותן.
מולקולות הנורופן הפגועות, שנקראות מטבוליטים,
אולי לא אפקטיביות יותר לשיכוך כאבים.
בשלב הזה, רוב הנורופן עושה את דרכו דרך הכבד ללא פגע.
הוא ממשיך את המסע שלו מחוץ לכבד,
דרך הורידים,
לתוך מערכת הדם של הגוף.
חצי שעה אחרי שבלעתם את הכדור,
חלק מהתרופה כבר הגיעה לזרם הדם.
לולאת הדם נעה דרך כל גפה ואיבר,
כולל הלב, המוח, הכליות, וחזרה לכבד.
כשמולקולות הנורופן מגיעות למקום
בו תגובת הכאב חריפה,
הן נקשרות למולקולות ספציפיות שהן חלק מתגובת הכאב.
משככי כאבים, כמו נורופן, חוסמים ייצור רכיבים
שעוזרים לגוף לשגר אותות כאב.
כשיותר ויותר מולקולות תרופה מצטברות,
אפקט שיכוך הכאב מצטבר,
ומגיע למקסימום תוך בערך שעה עד שעתיים.
אז הגוף מתחיל לנטרל את הנורופן ביעילות,
כשהמנה בדם פוחתת בחצי כל שעתיים בממוצע.
כשמולקולות הנורופן נפרדות מהמטרות שלהן,
זרם הדם נושא אותם הרחק שוב.
כשהן חוזרות לכבד, חלק קטן נוסף של הכמות הכללית של התרופה
נהפך למטבוליטים,
שלבסוף מסוננים על ידי הכליות לשתן.
הלולאה מהכבד לגוף לכליות ממשיכה בקצב
של בערך מחזור דם אחד לדקה,
כשבכל מחזור עוד קצת מהתרופה מנוטרלת ומסוננת מחוץ לגוף.
השלבים הבסיסיים האלה דומים בכל תרופה שאתם לוקחים דרך הפה,
אבל קצב התהליך
וכמות התרופה שעושה את דרכה לתוך זרם הדם
משתנה בהתבסס על התרופה,
האדם,
ואופן כניסת התרופה לגוף.
הוראות המינונים על תווית התרופה יכולות להועיל,
אבל הן ממוצעים המבוססים על מדגם של האוכלוסיה
שלא מייצג כל צרכן.
וחשוב לדייק במינון.
אם הוא נמוך מדי, התרופה לא תעבוד.
אם הוא גבוה מדי, התרופה והמטבוליטים שלה יכולים להיות רעילים.
זה נכון לכל תרופה.
אחת מקבוצות החולים בה הכי קשה לדייק במינון, היא ילדים.
כי הדרך בה הם מעבדים תרופות משתנה במהירות, כמו הגוף שלהם.
לדוגמה, רמת אנזימי הכבד שמנטרלת תרופות
משתנה מאוד במהלך הינקות והילדות.
וזה רק אחד מגורמים רבים.
גנטיקה,
גיל,
תזונה,
מחלות,
ואפילו הריון, משפיעים על יעילות עיבוד התרופה בגוף.
בעתיד, בדיקות DNA סדירות אולי יצליחו לדייק במינון התרופות
שיותאמו אישית ליעילות הכבד שלכם ולגורמים אחרים,
אבל בינתיים,
הכי טוב לקרוא את התווית
או להתייעץ עם הרופא או הרוקח,
ולקחת את הכמויות המומלצות בתזמון המומלץ.