Den här historien börjar med dessa två -
mina barn.
Vi vandrade i Oaklandskogarna
när min dotter såg en plastbytta med kattsand i en bäck.
Hon tittade på mig och sa,
"Pappa?
Den ska inte vara där."
När hon sa det, påminde det mig om sommarläger.
På morgonen på besöksdagen,
just innan de lät de oroliga föräldrarna storma in genom grindarna,
sa vår lägerföreståndare,
"Skynda er! Alla plockar upp fem skräp."
Om några hundra barn var och en plockar upp fem skräp,
så har man snabbt ett mycket renare läger.
Så jag tänkte,
varför inte använda den crowdsourcade städningsmetoden på hela planeten?
Och det var inspirationen till Litterati.
Visionen är att skapa en skräpfri värld.
Låt mig visa hur det började.
Jag tog en Instagrambild av en cigarett.
Sedan tog jag en till bild ...
och en till bild ...
och en till bild.
Jag noterade två saker:
Ett, skräp blir konstnärligt och lättillgängligt;
två, efter några dagar hade jag 50 bilder i telefonen,
jag hade plockat upp varenda skräp,
och jag insåg att jag höll räkningen
på den positiva påverkan jag hade på planeten.
Det är 50 färre saker att se,
att trampa på
eller som en fågel kan äta.
Så jag började berätta för folk vad jag gjorde,
och de började delta.
En dag
kom detta foto från Kina.
Det var då jag insåg
att Litterati är mer än bara fina bilder;
vi började bli en gemenskap som samlade data.
Varje bild berättar en historia.
Den berättar vem som plockade upp vad,
en geotagg säger var,
och en tidsstämpel säger när.
Så jag gjorde en Google-karta,
och började rita ut punkterna där skräp plockades upp.
Genom den processen växte gemenskapen
och datamängden.
Mina två barn går i skola mitt i det där.
Skräp:
det blandas in i vår livsbakgrund.
Men tänk om vi lyfte fram det till förgrunden?
Tänk om vi förstod exakt vad som finns på våra gator,
våra trottoarer
och våra skolgårdar?
Hur skulle vi kunna använda den datan för att göra skillnad?
Jag ska visa er.
Först med städer.
San Francisco ville veta hur stor del av skräpet som var cigaretter.
Varför?
För att införa en skatt.
Så de satte ut ett par personer på gatorna
med pennor och block,
de gick runt och samlade information
vilket ledde till en 20 cents skatt på all cigarettförsäljning.
Sedan blev de stämda
av tobaksindustrin,
som hävdade att informationsinsamling med pennor och block
varken är exakt eller bevisbart.
Staden ringde mig och undrade om vår teknik kunde hjälpa dem.
Jag vet inte om de insåg
att vår teknik var mitt Instagramkonto -
(Skratt)
Men jag sa, "Ja, det kan vi."
(Skratt)
"Och vi kan tala om ifall det är Parliament eller Pall Mall.
Dessutom geotaggas och tidsstämplas alla bilder,
vilket ger er bevis."
Fyra dagar och 5 000 skräp senare,
användes vår data i rätten för att inte bara försvara utan fördubbla skatten,
och därmed skapa en årlig intäkt på fyra miljoner dollar
till San Francisco för att städa sig själv.
Under denna process lärde jag mig två saker:
Ett, Instagram är inte rätt verktyg -
(Skratt)
så vi byggde en app.
Och två, om man tänker på det,
så har varje stad i världen ett unikt skräp-fingeravtryck,
och detta fingeravtryck avslöjar både roten till problemet
och vägen till lösningen.
Om man kunde skapa ett intäktsflöde
bara genom att förstå cigarettprocenten,
tänk då på kaffemuggar
eller läskburkar
eller plastflaskor?
Om du kunde ta San Franciscos fingeravtryck, varför inte Oakland,
Amsterdam
eller en plats mycket närmare hemma?
Och varumärken då?
Hur kan de använda datan
för att få ihop sina miljömässiga och ekonomiska intressen?
Det finns ett kvarter i Oakland som är i förfall.
Litterati-folket slog sig ihop och plockade upp 1 500 skräp.
Och vi lärde oss detta:
det mesta av skräpet kom från ett välkänt tacomärke.
Det mesta av det märkets skräp var deras egna förpackningar med stark sås,
och de flesta av dessa förpackningar var inte ens öppnade.
Problemet och vägen till lösningen -
kanske varumärket bara delar ut stark sås
när någon ber om det
eller installerar såsautomater
eller inför en mer hållbar förpackning.
Hur tar ett varumärke en miljöfara,
vänder den till en ekonomisk motor
och blir en industrihjälte?
Om du verkligen vill göra skillnad,
så finns det inget bättre sätt än att börja med barnen.
En grupp femteklassare plockade upp 1 247 skräp
enbart på sin skolgård.
Och de upptäckte att det vanligaste skräpet
var plastöverdrag till sugrör från deras egen matsal.
Så barnen gick till rektorn och frågade,
"Varför köper vi fortfarande sugrör?"
Och de slutade göra det.
De lärde sig att en och en kan de göra skillnad,
men tillsammans kan de sätta avtryck.
Det spelar ingen roll om du är elev eller vetenskapsman,
om du bor i Honolulu eller Hanoi,
det här är en gemenskap för alla.
Den startade tack vare två barn i de nordkaliforniska skogarna,
och idag har den spritt sig över hela världen.
Och vet ni hur vi kommer dit?
Ett skräp åt gången.
Tack.
(Applåder)