Povestea începe cu aceștia doi: copiii mei.
Eram în excursie în pădurea Oakland,
când fiica mea a observat o litieră pentru pisici într-un pârâu.
S-a uitat la mine și a zis:
„Tăticule?
Asta nu are ce căuta acolo.”
Când a spus asta, mi-am amintit de tabăra de vară.
În dimineața zilei de vizită,
chiar înainte de sosirea părinților nerăbdători,
directorul taberei ne-a spus: „Repede! Fiecare să adune cinci gunoaie!”
Pune câteva sute de copii să adune câte cinci gunoaie
și în scurt timp vei avea o tabără mult mai curată.
Așa că m-am gândit:
de ce să nu aplic acel model de curățare colectivă întregii planete?
Așa a luat naștere Litterati.
Viziunea este crearea unei lumi fără gunoi.
Să vă arăt cum a început.
Am postat pe Instagram o poză cu o țigară.
Apoi altă poză...
și altă poză...
și altă poză.
Am observat două lucruri:
unu: gunoiul a devenit artistic și accesibil
și doi:
după câteva zile, aveam 50 de poze în telefon,
am adunat fiecare bucată,
și am realizat că țineam evidența
impactului pozitiv pe care îl aveam asupra planetei.
Sunt 50 de obiecte pe care le-ați fi putut vedea,
peste care ați fi putut călca
sau pe care o pasăre le-ar fi putut mânca.
Așa că am început să spun oamenilor ce fac și au început și ei să participe.
Într-o zi, a apărut poza asta din China.
Atunci am realizat
că Litterati era mai mult decât niște poze drăguțe,
deveneam o comunitate care colecta date.
Fiecare poză are o poveste.
Ne spune cine a adunat ce,
o geo-etichetă ne indică de unde, iar marcajul de timp ne spune când.
Am construit o hartă Google
pe care am marcat locurile unde gunoaiele erau adunate.
Și prin acel proces, comunitatea a crescut și numărul datelor la fel.
Cei doi copii ai mei merg la școală chiar în centrul acelei hărți.
Gunoiul: se contopește cu decorul vieților noastre.
Dar dacă l-am pune în prim-plan?
Dacă am înțelege exact ce este pe străzi,
pe trotuare și în curțile școlilor?
Cum am putea folosi acele date pentru a face o diferență?
Să vă arăt.
Mai întâi să vorbim de orașe.
San Francisco a vrut să știe cât la sută din gunoaie sunt țigări.
De ce?
Pentru a crea o taxă.
Așa că au trimis oameni pe străzi cu pixuri și foi,
plimbându-se peste tot și adunând informații
care au dus la o taxă de 20 cenți pe toate vânzările de țigări.
Apoi au fost dați în judecată de giganți din industria tutunului,
pe motiv că adunarea informațiilor cu pixuri și foi
nu e nici precisă, nici demonstrabilă.
Orașul a apelat la mine, întrebându-mă dacă tehnologia noastră poate ajuta.
Nu cred că ei realizau
că tehnologia noastră era contul meu de Instagram --
(Râsete)
dar am spus „Da, putem.”
(Râsete)
„Și vă putem spune dacă e vorba de Parliament sau Pall Mall.
În plus, fiecare poză indică locul și data,
asigurându-vă dovada.”
Patru zile și 5.000 de gunoaie mai târziu,
datele noastre erau folosite în sala de judecată pentru a dubla taxa,
generând încasări anuale de 4 milioane de dolari
pentru curățarea orașului San Francisco.
Așa am aflat două lucruri:
unu: Instagram nu e unealta potrivită --
(Râsete)
așa că am creat o aplicație.
Și doi: dacă vă gândiți,
fiecare oraș din lume are o amprentă unică a gunoaielor,
iar acea amprentă ne duce atât la sursa problemei,
cât și la calea către soluție.
Dacă am fost capabil să creăm o sursă de încasări de taxe
doar știind procentajul țigărilor din deșeuri,
oare ce am putea face în privința paharelor de cafea din plastic,
a dozelor de suc
sau a sticlelor de plastic?
Dacă am lua amprenta din San Francisco, cum ar arăta cea din Oakland
sau Amsterdam sau a unui loc mult mai aproape de casă?
Cum rămâne cu brandurile?
Cum ar putea folosi aceste date
să balanseze interesele economice și cele pentru protecția mediului?
Există o zonă în centrul Oakland-ului plină de deșeuri.
Comunitatea Litterati s-a reunit și a strâns 1.500 de gunoaie.
Iată ce am învățat:
majoritatea deșeurilor proveneau de la un lanț faimos de taco (mâncare mexicană).
Majoritatea deșeurilor acelui brand era reprezentată de pachete de sos picant
și cele mai multe nici nu fuseseră desfăcute.
Problema și calea către soluție:
acel brand ar putea să vândă sos picant doar la comandă
sau să instaleze un automat
sau să găsească ambalaje mai ecologice.
Cum poate un brand să transforme un pericol pentru mediu
într-un motor economic și să devină un erou industrial?
Dacă într-adevăr vrei să faci o schimbare, cel mai bine este să începi cu copiii.
Un grup de copii de clasa a V-a au adunat 1.247 de gunoaie
doar în curtea școlii lor.
Ei au aflat că cel mai răspândit tip de deșeu
erau ambalajele de paie din plastic de la cantina lor.
Acești copii au mers la director și l-au întrebat:
„De ce cumpărăm paie de plastic?”
Și s-au oprit.
Ei au învățat că fiecare poate face o schimbare,
dar împreună creează un impact.
Nu contează dacă ești student sau om de știință,
dacă locuiești în Honolulu sau Hanoi, aceasta e o comunitate pentru toată lumea.
Inițiativa a pornit de la doi copii în pădurea din nordul Californiei,
iar astăzi s-a răspândit în toată lumea.
Și știți cum vom reuși?
Bucată cu bucată.
Mulțumesc!
(Aplauze)