אני אמנית ומהנדסת.
לאחרונה חשבתי רבות על הדרך בה הטכנולוגיה מתווכת
את תפיסת המציאות שלנו.
זה קורה באופן מאד נסתר מהעין ורב-דקויות.
הטכנולוגיה מתוכננת לעצב את תחושת המציאות שלנו
בכך שהיא מתחפשת לחווית העולם האמיתית.
כתוצאה מכך, אנחנו נהיים לא מודעים
לכך שזה בכלל קורה.
למשל המשקפיים שאני לרוב מרכיבה.
הם הפכו לחלק מהאופן שבו אני בדרך כלל חווה את סביבתי.
אני בקושי שמה לב אליהם,
למרות שהם ממסגרים עבורי את המציאות באופן קבוע.
הטכנולוגיה שעליה אני מדברת מתוכננת לבצע את אותו הדבר:
לשנות את מה שאנחנו רואים וחושבים
אך בלי שנשים לב.
אני שמה לב למשקפיים שלי
רק כשמשהו קורה ומושך את תשומת ליבי אליהם,
למשל כשהם מתלכלכים או כשהמספר שלהם גדל.
אז שאלתי את עצמי, "כאמנית, מה אני יכולה ליצור
"כדי למשוך את אותו סוג של תשומת לב
"לדרך שבה המדיה הדיגיטלית -- גופי חדשות, רשתות חברתיות,
"מנועי חיפוש ופרסום --
מעצבים את המציאות שלנו?"
אז יצרתי סדרה של מכשירים תפיסתיים
שיסייעו לנו ליצור ריחוק ולהטיל ספק
בדרכים המוכרות שבהן אנו רואים את העולם.
למשל, בימינו, רבים מאיתנו חווים סוג של תגובה אלרגית
לדעות שונות משלנו.
לא בטוח שאנחנו אפילו קולטים שפיתחנו סוג כזה של אלרגיה מנטלית.
אז בניתי קסדה שגורמת לאלרגיה מלאכותית לצבע האדום.
היא מדמה את רגישות-היתר הזאת בכך שהיא גורמת לדברים אדומים להיראות גדולים יותר
בזמן שחובשים אותה.
יש לה שני מצבי פעולה: נוצבו (פלצבו שלילי) ופלצבו.
במצב נוצבו, היא גורמת לחויה תחושתית של היפר-אלרגיה.
כל פעם שאני רואה אדום, האדום מתפשט.
זה דומה לאפקט ההגברה ברשתות החברתיות,
למשל כשאתם רואים משהו שמפריע לכם,
אתם נוטים לדבוק באנשים שחושבים כמוכם
ולהחליף הודעות וממים, ולכעוס עוד יותר.
לפעמים, דיון תמים נהיה מוגבר
ומאבד פרופורציות.
אולי זאת גם הסיבה שאנחנו חיים בפוליטיקה של כעס.
במצב פעולה של פלצבו, קיים ריפוי מלאכותי של אותה אלרגיה.
בכל פעם שרואים אדום, האדום מצטמק.
זה סם הרגעה, כמו ברשתות החברתיות.
כשנתקלים באנשים בעלי דעות שונות,
מפסיקים לעקוב אחריהם,
מסירים אותם לגמרי מהפיד.
זה מרפא את האלרגיה עלי ידי הימנעות ממנה.
אבל דרך זו של התעלמות מכוונת מדעות מנוגדות
הופכת את הקהילה האנושית למבודלת ומפולגת מאד.
המתקן בתוך הקסדה מעצב מחדש את המציאות,
מקרין לתוך העיניים דרך מערכת עדשות,
ויוצר מציאות רבודה.
בחרתי בצבע האדום כי הוא עוצמתי ואמוציונלי,
הוא מאד מובחן,
והוא פוליטי.
אולי נתבונן
במפת הבחירות האחרונות לנשיאות בארצות הברית
דרך הקסדה?
(צחוק)
אתם יכולים לראות שזה לא משנה אם אתם דמוקרטים או רפובליקנים,
כי התיווך משנה את התפיסות שלנו.
האלרגיה קיימת בשני הצדדים.
במדיה הדיגיטלית,
מה שרואים מדי יום הוא בדרך כלל מתווך,
אבל יש בו גם דקויות רבות.
אם אנחנו לא מודעים לכך,
נמשיך להיות חשופים לסוגים רבים של אלרגיות מנטליות.
התפיסה שלנו איננה רק חלק מהזהות שלנו,
במדיה דיגיטלית היא גם חלק משרשרת הערכים.
שדה הראיה שלנו עמוס במידע רב כל כך
שהתפיסה שלנו הפכה למצרך בעל ערך של נדל"ן.
העיצובים נועדו לנצל את ההעדפות הלא מודעות שלנו,
אלגוריתמים מעדיפים תוכן שמאשר מחדש את הדעות שלנו,
כך שכל פינה קטנה בשדה הראיה שלנו מאוכלסת
בפרסומות.
למשל הנקודה האדומה הקטנה שמופיעה בהתראות,
היא גדלה ומתפשטת, ועבור המוח שלכם היא עצומה.
אז התחלתי לחשוב איך ללכלך מעט,
או לשנות את עדשות המשקפיים שלי,
ועלה במוחי רעיון לפרויקט אחר.
תזכרו שזה קונספטואלי, לא מוצר אמיתי.
זה תוסף לדפדפן אינטרנט
שיכול לעזור לנו להבחין בדברים שבדרך כלל אנחנו מתעלמים מהם.
כמו הקסדה, התוסף מעצב מחדש את המציאות,
אך הפעם, ישירות לתוך המדיה הדיגיטלית עצמה.
הוא צועק את הקולות המוסתרים והמסוננים.
מה שאתם אמורים להבחין בו עכשיו
יהיה גדול יותר וחי יותר,
למשל כאן, הסיפור הזה על אפליה מגדרית שמגיח מתוך ים של חתולים.
(צחוק)
התוסף יכול לדלל את הדברים שמוגברים על ידי האלגוריתם.
למשל פה בתגובות,
הרבה אנשים צועקים את אותן דעות.
התוסף הופך את התגובות שלהם לזעירות.
(צחוק)
עכשיו כמות הפיקסלים שהם תופסים על המסך
תואמת לערך האמיתי שהם תורמים לשיחה.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
התוסף מראה גם את שווי הנדל"ן של שדה הראיה שלנו
ואיזה חלק מהתפיסה שלנו הפך למצרך.
זה שונה מחוסמי פרסומות
בכך שעל יד כל פרסומת שרואים בדף האינטרנט,
הוא מראה כמה כסף אתם אמורים להרוויח.
(צחוק)
אנחנו חיים בשדה קרב בין המציאות
לבין מציאות מסחרית,
אז הגרסה הבאה של התוסף תוכל להסיר את המציאות המסחרית הזאת
ולהציג בפניכם את הדברים כמו שהם.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
אתם יכולים לתאר לעצמכם לכמה כיוונים זה יכול באמת ללכת.
תאמינו לי, אני יודעת שהסיכונים יהיו גבוהים אם זה יהפוך למוצר אמיתי.
ואני יצרתי אותו עם כוונות טובות
לאמן את התפיסה שלנו ולסלק דעות קדומות.
אבל ניתן להשתמש באותה גישה עם כוונות רעות,
למשל להכריח אזרחים להתקין תוסף כזה
כדי לשלוט בהלך הרוח הציבורי.
זה מאתגר לעשות את זה הוגן ואישי
בלי שזה פשוט יהפוך לעוד שכבת תיווך.
אז מה כל זה אומר מבחינתנו?
למרות שהטכנולוגיה גורמת לבידוד הזה,
אנחנו יכולים להשתמש בה כדי לחבר מחדש את העולם
על ידי שבירת המודל הקיים וצעידה אל מעבר לו.
אם נחקור כיצד אנחנו מתממשקים עם הטכנולוגיות האלה,
נוכל לצאת מההתנהגות הטבעית, הכמעט מכנית שלנו,
ולמצוא סוף סוף מכנה משותף אחד עם השני.
הטכנולוגיה לעולם איננה ניטראלית.
היא מספקת הקשר ומעצבת את המציאות.
היא חלק מהבעיה וחלק מהפתרון.
אנחנו יכולים להשתמש בה כדי לחשוף את השטחים המתים ולאמן מחדש את התפיסה שלנו
וכתוצאה מכך, לבחור כיצד לראות אחד את השני.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)