כשהשחר עולה על עיר ניידת של עשרת אלפים יורטים,
המלכה בוראקצ'ין עומדת בפני התעוררות גסה.
כבש תועה חמק על פני משרתיה ושומריה
וזינק לתוך היורט שלה,
שם הוא קופץ למיטה ופועה לתוך אוזנה.
למרות שהיא השליטה האדירה של השבט המוזהב,
ממלכה אדירה באימפריה המונגולית,
לבוראקצ'ין יש גישה של טיפול ישיר בשלטונה.
היא נשואה לבאטו קאן,
הנכד מטיל האימים של גינגיס קאן עצמו,
מאז היתה בת חמש עשרה -
ובעוד בעלה יוצא לפשיטות,
היא מלהטטת בין חובותיה לעדרים, למשפחה ולאמפריה בבית.
זה הופך אותה למנהלת -- והמניעה -- של עיר של אלפים.
פעמיים בשנה, בוראקצ'ין מעבירה את העיר בין שני אזורי מחיה עונתיים.
זה מבטיח אספקת מים סדירה ודשא עשיר בקיץ,
והגנה מפני הרוחות החזקות בחורף.
כל התהליך דורש שבועות של תכנון קפדני,
תאום עם מחנות אחרים באזור שלה, משלחות אסטרטגיות --
והסבלנות לנוע בקצב של חיות איטיות.
היום הוא יום המעבר,
והיא תצטרך להנחות המון של נשים, מפקדים, עבדים וחיות
במעלה נהר הוולגה לתקופת הקיץ.
כשבוראקצ'ין פוסעת החוצה,
מקבלת אותה המולה --
המבקר הלא רצוי שלה רץ עכשיו במעגלים סביב משרתיה.
הם מנסים לאכסן את חפציה בבטחה בעגלות.
בוראקצי'ן מצווה עליהם להשתלט עליו --
אבל היא היחידה שמספיק מהירה לתפוש את הבורח.
לאחר מכן היא מפקחת על הנשים שלה שמקפלות את היורט שלה
ומרימות אותו לעגלה המותאמת שלו.
הוא דורש צוות של עשרים שוורים שימשכו אותו,
ובוראקצי'ן לא בוטחת באף אחד מלבד עצמה לנהוג בהם.
אז, בוראקצי'ן והשותף הצמרירי למסע פוגשים בשומרים.
היא מצווה עליהם לשמור מקרוב על אוהל קבלת האורחים המיוחד של בעלה
והכס הנייד בזמן המסע.
הם גם יתפקדו כרוכבים קדמיים,
והיא אומרת להם איך לאבטח את המסלול, להקיף אותה לאבטחתה --
ולפקח על החיות.
אבל כשהכבש משתחרר לבסוף ובורח לשדות,
השומרים בקושי עומדים בקצב
כשהוא מקפץ דרך ההמונים שאורזים את היורטים שלהם.
רותחת מכעס, בוראקצ'ין רוכבת למטה לאחו בעצמה.
כשהיא מגיעה לשם,
היא מאתרת את הכבש הבעייתי משתחל לאמצע העדר.
כשהיא עוקבת אחריו פנימה,
הוא מתרפק ליד כבשה, אימו.
היא בהריון ונראית בכאבים.
בוראקצ'ין מבינה שהלידה המתקרבת של הכבשה
נשכחה במהומת יום המעבר.
אין זמן למצוא רועה --
במקום, בוראקצ'ין מפשילה את שרווליה, משמנת את ידיה
ועוזרת לכבשה ללדת שתי תוספות חדשות לאימפריה.
כשהיא משאירה את הגדיים עם אימם,
בוראקצ'ין ממהרת חזרה למחנה.
פה הטיפולים האחרונים נעשים באריזה,
ורכבים מתחילים לעמוד בשורה.
המצעד הנרחב מתחיל במלכה
ומאתיים עגלות מלאות באוצרות שלה.
לאחר מכן הנשים הצעירות והצוות,
ואז הפילגשים --
וזה רק המחנה של בוראקצ'ין.
אחריו מגיע המחנה האימפריאלי השני
מובל עלי ידי אישה בכירה נוספת,
ואז שני מחנות נוספים, גם מובלים על ידי נשים.
בוראקצ׳ין התעדכנה איתן במשך שבועות כדי לוודא
יציאה מוצלחת וצעדה מסודרת.
אבל הם מהווים רק את החלק המלכותי של השיירה --
מאחורייהם משתרכת כל העיר האזרחית,
שכוללת אנשי קדושה עם בתי תפילה ניידים ומסגדים,
משפחות, סוחרים ורועים.
לבסוף, בוראקצ'ין מתיישבת בעגלה.
יקח שבועות להגיע ליעד שלהם --
אבל במהלך המסע,
היא תפקח על כולם במומחיות --
החל מילדיה הגאים ונתיניה הקשובים,
וכלה בכבשים הנודדות בסוף השיירה.