Stojim pred publikom
već 30 godina, pričajući o drogama.
I često svoje prezentacije započinjem isprikom.
Točnije, ispričavam se za laži bivših edukatora o drogama
uključujući i sebe.
I priznajem da smo govorili tri laži.
Preuveličavali smo štetnost droga, nikada nismo priznavali dobrobit droga
i nikada nismo govorili o dominantnom modelu
kontrole droga u našem društvu
odnosno prohibiciji droga, koji nas je sve tako strašno iznevjerio.
(Pljesak) (Povici)
Zato sam veći dio svoje karijere govorio o ovoj zadnjoj točki,
neuspjehu rata protiv droga,
no danas ću govoriti o dobrobiti droga.
Konkretnije, govorit ću o psihodelicima.
Psihodelici su prisutni u ljudskoj kulturi
još od prije početka bilježenja ljudske povijesti.
I danas postoje najmanje četiri zajednice, kulture
koje su psihodelično iskustvo utkale u tkivo svoje kulture:
tu su iscjelitelji koji koriste psilocibinske gljive,
tu je upotreba ayahuasce u bazenu Amazone,
tu je Huichol pleme koje koristi kaktus peyote
i šamani u Sibiru koji koriste gljivu muharu (Amanita muscaria).
Na površini,
načini na koji ove kulture grade sigurnosni kontejner
za to psihodelično iskustvo, razlikuju se.
No, ako pogledate kako je to iskustvo integrirano u kulturu,
to je zapravo prilično slično.
Te droge se koriste za liječenje
svega, od psiholoških do fizičkih problema.
Koriste se za slavljenje promjena,
od sezonskih mjena do obreda prigodom ulaska u pubertet.
Koriste se i u duhovne svrhe,
da bi pojedince i kulturu povezale sa svemirom u jednu cjelinu.
Kada bih to želio opisati jednom riječju,
ta riječ bi bila 'pro-društveno'.
Psihodelici su se uvijek koristili za povezivanje
ljudi s njihovom kulturom i svemirom.
Stoga je bio povijesni presedan ono što se dogodilo 1960.-tih
kada su psihodelike počeli povezivati s jednom antidruštvenom porukom.
To se nikada prije nije desilo.
Tim Leary je rekao, 'tune in, turn on, drop out',
(upali, uključi se, predaj se)
a reakcija koja je uslijedila uzrokovala je beskrajnu ljudsku patnju
koja traje i danas.
Doduše, bilo je i drugih kulturalnih spornih pitanja u to vrijeme,
no, svakako, ta poruka isključivanja bila je duboka.
I mediji su sudjelovali u raspredanju mreže iluzija:
'Majmun pod LSD-m silovao TV glumicu';
(Smijeh)
'LSD me učinio prostitutkom';
'Djevojčica rodila žabu'.
(Smijeh)
Čak je i znanost tog vremena bila zauzdana.
40 godina znanstvenici nisu mogli raditi ono što su trebali,
a to je mjeriti stvari.
Mogu li se sjetiti nekog drugog razdoblja u ljudskoj povijesti
kad je znanost bila gušena ili kriminalizirana?
Pa, zapravo mogu.
1616. godine i onda tijekom sljedeće 143 godine
znanost o teleskopima bila je zabranjena.
Ljudima nije bilo dopušteno izvještavati
o tome što su vidjeli kroz teleskopske leće,
posebno o tome da zemlja nije središte svemira.
LSD je za istraživanje uma
ono što je teleskop za astronomiju ili mikroskop za biologiju,
prema Stanislavu Grofu.
Pa, psihodelici su se vratili.
(Smijeh)
Ovo je Canadian Medical Association Journal časopis kanadskog medicinskog udruženja,
konzervativni glas kanadske medicine,
s mnoštvom članaka na temu renesanse psihodelika,
eksplozije istraživanja koja se događa zadnjih godina.
To je ono o čemu zapravo želim govoriti.
No, da bude zaista jasno o čemu ovdje govorim,
to su iskusni, školovani, kompetentni stručnjaci
koji koriste čiste supstance
u dobro kontroliranim uvjetima.
Ne govorim o nečistim uličnim drogama
koje koriste neodgovorni adolescenti bez nadzora.
Dakle, kako istraživači razmišljaju o psihodelicima ovih dana?
Oni ih razdvajaju u tri kategorije.
Prvo su klasici:
LSD,
meskalin,
dimethyltryptamine
i psilocybin.
A oni znanstvenicima nude mnoštvo različitih svojstava vrijednih istraživanja.
Na primjer, duhovnost.
No, to je neka vrsta neutralne duhovnosti
jer budisti nalaze Budhu,
kršćani nalaze Krista
a ateisti i agnostici nalaze cijeli univerzum.
A upravo taj aspekt tih lijekova vrlo je koristan
za situacije poput anksioznosti zbog bliske smrti.
Kada umiremo i brinemo kakav će to biti doživljaj,
i uzmemo dozu psilocybina i sretnemo svog stvoritelja,
i on nam kaže da je to u redu, da se možemo opustiti,
mi se samo vraćamo kući.
Time se umanjuje stres zbog prijelaza.
Klasični psihodelici također nude dezorijentaciju ega,
što može biti od velike pomoći u liječenju stvari poput alkoholizma.
Oni također povećavaju propusnost
između nesvjesnog i svjesnog uma;
omogućuju nam pristup našem nesvjesnom
na način koji normalno nemamo.
Ako stvarno razmislite o ljudskom iskustvu,
veći dio naših života mi živimo nesvjesno.
Na primjer, upravljanje autom.
Naš svjesni um misli o radiju
i što ćemo imati za ručak
i o svađi koju smo imali s našim partnerom ili bilo čemu.
Mi ne razmišljamo o našim nogama.
Naš nesvjesni um upravlja autom.
Mi živimo naše živote po ritmičkim obrascima koji se događaju automatski.
I ako nam se nešto loše dogodilo u djetinjstvu,
i to se dosljedno ponavlja u našem kasnijem životu,
i uzrokuje nam probleme,
vrlo je teško to doseći jer je to nesvjesno.
Psihodelici mogu u tome pomoći.
Psihodelici također nude - klasični psihodelici nude -
nešto što ja nazivam 'efekt portala',
a to je onaj učinak: "Vau, to je bilo nevjerojatno!"
To je pomalo kao penjanje na Mount Everest ili diplomiranje na fakultetu
kada imate osjećaj postignuća i transformacije.
A to je vrlo korisno u mnogim prilikama.
Druga grupa psihodelika su empatogeni:
3-MMC, MDA, MDMA su primjeri.
A ono što oni rade je da zbližavaju ljude i povećavaju empatiju.
A vrlo je korisno zbližiti terapeuta s nekim tko traži pomoć.
To povezivanje je stvarno važno.
Ono se može olakšati uz pomoć tih lijekova.
Oni također uklanjaju strah.
Pa ako se vojnik koji se borio u Afganistanu
vrati natrag u Sjevernu Ameriku
i ponovo proživljava tu traumu stalno iznova,
normalna terapija je ne može doseći,
djelomično zato jer je ta trauma nesvjesna,
a djelomično i zato jer što joj se više približimo,
strah kao reakcija sve je veći.
A MDMA suzbija upravo taj strah i dozvoljava da se traka preinači.
Izgleda da je psihoterapija uz pomoć MDMA možda najbolja terapija za PTSP,
post-traumatski stresni poremećaj, koja postoji.
I onda je tu i sve ostalo.
Stvari kao ibogaine,
koji izgleda nevjerojatno pomaže
za odvikavanje od heroina,
ovisnosti o opijatima;
ovaj 2C-B, ova salvia i ovaj ketamin, koji su izgleda korisni protiv depresije.
Moje područje akademskog interesa je formuliranje post-prohibicijskih modela
za regulaciju i kontrolu svih trenutno zabranjenih droga,
na temeljima principa javnog zdravstva.
Možda ste primijetili,
prohibicija droga polako se urušava
pod težinom svoje vlastite neučinkovitosti.
Ona ne štiti naše zajednice.
Ona ne štiti naše obitelji.
I ona ne štiti našu djecu.
Zato će završiti.
A ja postavljam pitanje, "Čime ćemo je nadomjestiti?"
gledajući iz perspektive javnog zdravstva.
Dakle, cilj koncepta javnog zdravstva
je maksimiziranje dobrobiti i minimiziranje šteta.
Već sam govorio o nekim dobrobitima, pa bih želio nešto reći o štetama.
Šteta od svih droga može se podijeliti u tri kategorije:
ovisnost, toksičnost i ponašanje.
Ovisnost -
30 godina sam radio u službama za borbu protiv ovisnosti.
U moj ured nikada nije ušao nitko govoreći, 'Ne mogu prestati uzimati LSD'.
(Smijeh)
To se nije nikada dogodilo!
Dakle, potencijal za ovisnost o psihodelicima vrlo je mali.
Toksičnost -
Kad ste zadnji puta uzeli lijek na recept
da ste uzeli šest puta veću dozu, vjerojatno bi vam naškodilo.
Taj omjer od jedan prema šest uobičajen je za većinu droga.
U slučaju LSD-a on je u tisućama.
Ustvari, Albert Hofman, izumitelj LSD-a,
rekao je da je to jedna od najmanje toksičnih substanci na planeti.
Dakle, ovisnost je vrlo niska, toksičnost je vrlo niska,
znači, sva šteta od psihodelika dolazi od jedne stvari,
a to je ponašanje,
koje je u suštini manjak nadzora.
Urođeničke zajednice znaju to već godinama.
One su uvijek to iskustvo omogućavale u vrlo čvrstim sigurnosnim kontejnerima,
gdje se ta iskustva strogo nadziru.
Kako istraživači danas razmišljaju o tome
je da razmišljaju o riječima, ili govore o riječima:
'set', odnosi se na očekivanja;
'ambijent', odnosi se na okolinu;
'doziranje', odnosi se na ono što se uzima i koliko;
i 'sigurnost', koja je krovni termin.
Dakle, set, ambijent, sigurnost i doziranje
danas su pažljivo strukturirani od strane istraživačke zajednice.
Dakle, u post-prohibicijskom svijetu,
ako je cilj maksimiziranje dobrobiti i minimiziranje štete od psihodelika,
ljudi bi imali pristup psihodeličnom iskustvu
pod uvjetom da su pod nadzorom,
da postoji sigurnosni kontejner u kojem se taj doživljaj odvija
i netko je odgovoran.
Školovanom, kompetentnom, kvalificiranom profesionalacu
koji je licenciran, bilo bi dozvoljeno da nudi svoja iskustva drugima
uz uvijet da su zadovoljeni kriteriji za set, ambijent, doziranje i sigurnost.
I ne bi bilo važno o kojem okruženju se radi:
To bi mogli biti autohtoni iscjelitelji;
mogla bi biti pshodelična psihoterapija;
mogli bi biti višednevni festivali plesa.
Nije važno, sve dok netko to nadzire.
Volio bih se osvrnuti na težak položaj u kojem se danas ljudi nalaze.
Mi smo u nevolji, kao vrsta.
Globalne klimatske promjene utječu na sve nas.
Postoji koncentracija bogatstva na vrhu
koja nema presedana u bilo kom društvu,
tako malo ljudi kontrolira toliko bogatstvo.
Ogromna je količina nasilja i vjerskog ekstremizma.
A mi živimo u tim zaista čudnim društvima
gdje smo nekako poistovjetili sreću s kupovanjem stvari.
Pa ako stvarno razmislim o tim problemima, to su problemi odvojenosti:
mi smo odvojeni od zemlje;
odvojeni smo jedan od drugoga;
odvojeni smo od istinskog osjećaja smisla i svrhe u našim životima;
i odvojeni smo od zdravih duhovnih iskustava.
Dobra je vijest da je kod psihodelika sve u povezivanju.
Ove dvije slike su vrlo snažne.
To su prikazi ljudskog mozga bazirani na neuroznanosti.
Onaj slijeva je normalni ljudski mozak.
Dijelovi izvan kruga su različiti dijelovi ljudskog mozga,
Vidni korteks, na primjer.
Primijetite da vidni korteks puno razgovara s vidnim korteksom,
a ne mnogo s drugim dijelovima mozga.
Slika zdesna je ljudski mozak pod utjecajem psilocybina.
Primijetite bogati raspon novih veza koje su se formirale.
Kod psihodelika sve je u povezivanju:
povezivanje sa sobom -
imamo pristup našem nesvjesnom umu na način na koji normalno nemamo;
povezivanje jednog s drugim -
to empatogeno istraživanje;
povezivanje s osjećajem smisla i svrhe života -
mnogo je istraživanja s tim u vezi;
i povezivanje s osjećajem istinske duhovnosti -
autohtone zajednice znaju to već stoljećima.
Isaac Asimov je rekao,
'Jedna od najtužnijih značajki današnjeg života
je da znanost prikuplja informacije brže no što društvo prikuplja mudrost'.
Mi, kao ljudska vrsta, moramo odrasti.
Moramo iskoristiti i naučiti i raditi sa znanjem koje već imamo.
I možda, samo možda -
nešto što bi nam pomoglo da sazrijemo kao vrsta
i možda čak pripomoglo našem preživljavanju
jeste zrela, vješta, mudra upotreba psihodeličnih lijekova.
Hvala vam.
(Pljesak) (Uzvici)