(קולות טבע)
כשהתחלתי לראשונה להקליט נופי צליל בטבע,
לפני 45 שנה,
לא עלה בדעתי שנמלים,
זחלי חרקים, שושני-ים ונגיפים
יוצרים חתימת קול
אבל הם יוצרים.
וכך עושה כל בית גידול פראי עלי אדמות
כמו יער הגשם של האמזונס ששומעים מאחורי.
למעשה, יערות גשם ממוזגים וטרופיים
יוצרים, כל אחד מהם, תזמורת נמרצת של בעלי חיים ,
ביטוי מיידי ומאורגן
של חרקים, זוחלים, דו חיים, עופות ויונקים
וכל נוף-צליל שפורץ מבית גידול פראי
מייצר את החתימה הייחודית שלו,
שמכילה כמויות עצומות של מידע,
שחלק ממנו אני רוצה לחלוק אתכם כאן היום.
נוף הצליל עשוי משלושה מקורות עיקריים.
הראשון הוא הגיאופוניה,
או הקולות הלא-ביולוגיים שנשמעים
בכל בית-גידול נתון,
כמו הרוח בעצים, המים בנחל,
הגלים על חוף האוקינוס, תנועת כדור הארץ.
השני מאלה הוא הביופוניה.
הביופוניה היא סך כל הקולות
שנוצרים על ידי אורגניזמים בבית-גידול נתון
בזמן אחד ובמקום אחד.
והשלישי הוא כל הקולות שבני אדם מייצרים
שנקראים אנטרופוניה.
אחדים מהם ברי-שליטה כמו מוסיקה או תיאטרון,
אבל רובם הם כאוטיים וחסרי-לכידות
אשר יש שמתיחסים אליהם כאל רעש
היה זמן שהתיחסתי לנוף הצליל הפראי
כאל פריט חסר ערך.
הוא פשוט היה שם, אבל לא היתה לו כל משמעות.
טוב, טעיתי, מה שלמדתי ממפגשים אלה
היה שהקשבה בתשומת לב מעניקה לנו כלים רבי ערך
שבעזרתם אנו יכולים להעריך את מצב הבריאות של בית-הגידול
על פני כל הספקטרום של החיים.
כשהתחלתי להקליט בסוף שנות ה-60
השיטות המקובלות של ההקלטה היו מוגבלות
ללכידה מקוטעת של מינים יחידנים
כמו ציפורים בעיקר, בהתחלה
אבל מאוחר יותר חיות כמו יונקים ודו-חיים.
בשבילי, זה היה מעט כמו לנסות להבין
את התפארת של הסימפוניה החמישית של בטהובן
כשהיא מתומצתת לכדי נגינה של נגן כינור אחד
מתוך הקונטקסט של התזמורת
ולשמוע רק חלק אחד זה.
למרבה המזל, יותר ויותר מוסדות
מיישמים את הגישות היותר הוליסטיות
שאני ואחדים מהעמיתים שלי הבאנו
לתחום האקולוגיה של נופי הצליל.
כשהתחלתי להקליט לפני יותר מ-4 עשורים,
יכלותי להקליט במשך 10 שעות
וללכוד שעה אחת של חומר שמיש,
שהוא מספיק טוב לאלבום או לפסקול של סרט
או ליצירה במוזיאון.
כעת, בגלל ההתחממות הגלובלית,
מיצוי המשאבים
והרעש האנושי, בין הרבה גורמים אחרים,
זה יכול לקחת עד 1000 שעות או יותר
ללכוד את אותו הדבר.
50 אחוזים שלמים מהארכיון שלי
נובעים מבתי גידול שהשתנו באופן כה קיצוני
שהם או לגמרי שקטים
או שכבר אי-אפשר לשמוע אותם בצורתם המקורית.
השיטות הרגילות של הערכת בית גידול
נעשו על ידי ספירה חזותית של מינים
והמספרים של יחידים בתוך כל מין באזור נתון.
עם זאת, על-ידי השוואת הנתונים שקושרים יחד
הן צפיפות והן גיוון של מה שאנחנו שומעים,
אני מסוגל להגיע לתוצאות כשירות הרבה יותר מדויקות.
ואני רוצה להציג בפניכם כמה דוגמאות
שמאפיינות את האפשרויות שנפתחות
כשצוללים לתוך עולם זה.
זהו אחו לינקולן.
אחו לינקולן הוא במרחק 3 וחצי שעות נסיעה
ממזרח לסן פרנסיסקו בהרי סיירה נבאדה.
בגובה של כ-2,000 מטר,
ואני הקלטתי שם במשך שנים רבות.
בשנת 1988, חברה לכריתת עצים שיכנעה תושבים מקומיים
שבהחלט לא יהיה שם נזק סביבתי
לשיטה חדשה שהם ניסו
בשם "כריתה סלקטיבית":
מורידים עץ פה ושם
במקום לכרות למשעי איזור שלם.
עם ההרשאה שניתנה להקליט
הן לפני והן אחרי הפעולה,
התקנתי את הציוד שלי ולכדתי מספר גדול של מקהלות שחר
לכדי פרוטוקול קפדני והקלטות מכוילות,
כי רציתי קו התחלה ממש טוב.
זוהי דוגמא של ספקטוגרם.
ספקטוגרם הוא איור גרפי של צליל
כשציר הזמן משמאל לימין לרוחב הדף...
15 שניות במקרה זה מיוצגות —
ותדירות, מתחתית העמוד עד לראשו,
מהנמוך לגבוה.
אתם יכולים להיווכח שהחתימה של הנחל
מיוצגת כאן בשליש או במחצית התחתונה של הדף,
בעוד ציפורים שהיו פעם באחו הזה
מיוצגות בחתימה שלרוחב חלקו העליון.
היו הרבה מהם.
והנה אחו לינקולן לפני כריתה סלקטיבית.
(קולות טבע)
ובכן, שנה לאחר מכן חזרתי,
ותוך שימוש באותם פרוטוקולים
והקלטות באותם התנאים,
הקלטתי מספר דוגמאות
של אותן מקהלות שחר,
וזה מה שיש לנו כעת.
זה אחרי כריתה סלקטיבית.
אתם יכולים לראות שהנחל עדיין מיוצג
בשליש התחתון של הדף,
אבל שימו לב למה שחסר בשני שליש העליונים.
(קולות טבע)
מגיע צליל של נקר.
ובכן, חזרתי לאחו לינקולן 15 פעמים
ב 25 השנים האחרונות,
ואני יכול לומר לכם שהביופוניה,
הדחיסות והמגוון של הביופוניה הזו,
לא חזרה עדיין למשהו כמו זה שהיה
לפני הפעולה.
אבל הנה תמונה של אחו לינקולן שצולמה לאחר מכן,
ואתם יכולים לראות שמנקודת המבט של המצלמה
או העין האנושית,
אין כמעט קנה או עץ שנראים שלא במקומם,
שיוכלו לאשר את הטענה של חברת הכריתה.
שאין שום נזק סביבתי.
עם זאת, האוזניים שלנו מספרות לנו סיפור אחר.
סטודנטים צעירים תמיד שואלים אותי.
מה אומרות החיות האלה
באמת שאין לי שום מושג.
אבל אני יכול לומר לכם שהם מבטאים את עצמם.
אם אנחנו מבינים זאת או לא, זה כבר סיפור אחר.
הלכתי לאורך החוף באלסקה,
ונתקלתי בשלוליות השפל הזו
מלאה במושבת שושנות ים,
מכונות אכילה מופלאות אלו,
קרובי משפחה של האלמוג ושל המדוזה.
והסתקרנתי לראות אם מישהו מהם עושה רעש כלשהו,
הורדתי הידרופון,
מיקרופון תת-מימי מכוסה בגומי,
לתוך החלק שמשמש כפה,
ומיד היצור החל
לבלוע את המיקרופון לתוך הבטן שלו,
וזרועות הציד חיפשו מעל פני השטח
משהו בעל ערך תזונתי.
הצלילים הסטטיים היו נמוכים מאוד,
אלה שאתם עומדים לשמוע עכשיו.
(קולות סטטיים)
כן, אבל הביטו. כשהוא לא מצא משהו לאכול --.
(קול צופר)
(צחוק)
אני חושב שזה ביטוי שיכול להיות מובן
בכל שפה.
(צחוק)
בסוף מחזור הרבייה שלה.
הקרפדה ממשפחת החפריתיים
מתחפרת למטה לעומק של מטר
תחת אדמת המדבר הקשה של מערב אמריקה,
כדי שתוכל להישאר במשך עונות רבות
עד שהתנאים יתאימו לכך שתוכל לצאת שוב.
וכאשר יש מספיק לחות בקרקע
באביב, הצפרדעים יחפרו ויעלו אל פני השטח
ויתאספו סביב שלוליות אביביות גדולות אלו
במספרים גדולים.
והן ישירו במקהלה
כשהן בהחלט מתואמות זו עם זו.
והן עושות זאת משתי סיבות.
הראשונה היא תחרותית, כדי לחפש בני זוג
והשניה היא שיתופית.
כי אם כולם מפיקים צלילים מסונכרנים ביחד.
זה מקשה מאד על טורפים כמו זאבי ערבות,
שועלים וינשופים לבודד יחיד מסוים ולטרוף אותו.
זה הספקטוגרם שמתאר כיצד שירת המקהלה נשמעת
כשזה באופן מאוד בריא.
(צפרדעים מקרקרות)
אגם מונו הוא ממש ממזרח לפארק הלאומי יוסמיטי
בקליפורניה.
וזה בית הגידול המועדף של קרפדות אלו,
והוא גם מועדף על ידי טייסי הסילון של חיל הים האמריקאי,
שמתאמן בהטסת מטוסי קרב במהירויות
שעולות על 1,100 ק"מ לשעה
בגבהים של כמה מאות מטרים בלבד
מעל פני הקרקע של בקעת מונו,
מהר מאוד, נמוך מאוד, וכל-כך חזק
שהאנטרופוניה, הרעש אנושי,
למרות שזה שישה וחצי ק"מ
מבריכת הצפרדעים שזה עתה שמעתם,
הוא כיסה על מקהלת הקרפדות.
אתם יכולים לראות בספקטוגרם שכל האנרגיה
שהיתה פעם בספקטוגרם הראשון נעלמה
מהקצה העליון של הספקטוגרם,
ושיש ניתוק בשירת המקהלה לאחר שתיים וחצי,
ארבע וחצי, ושש וחצי שניות.
ואז הרעש של המטוס, החתימה,
הוא בצהוב ממש בתחתית הדף.
(צפרדעים מקרקרות)
עכשיו בסופו של מפגן אווירי זה,
לקח לצפרדעים 45 דקות שלמות
כדי לחזור לשירת המקהלה המסוכרנת שלהם,
אשר במהלכה, ותחת ירח מלא,
ראינו שני זאבי ערבות וינשוף מקורנן נהדר
מגיעים לצוד כמה מהן.
החדשות הטובות הן, שעם קצת שיקום של בית-הגידול.
ופחות טיסות, אוכלוסיות הצפרדעים,
שפעם הלכו ופחתו במהלך שנות ה-80 וה-90,
די חזרה לקדמותה.
אני רוצה לסיים עם סיפור שסופר על ידי בונה.
זה סיפור מאוד עצוב,
אבל זה באמת ממחיש איך חיות
יכולות לפעמים להפגין רגש,
נושא שנוי מאוד במחלוקת אצל כמה ביולוגים ותיקים יותר.
עמית שלי הקליט במערב התיכון האמריקאי
סביב בריכה זאת שנוצרה
אולי לפני 16,000 שנים, בסוף עידן הקרח האחרון.
היא גם נוצרה בחלקה על ידי סכר של בונה
בקצה אחד ששמר על איזון עדין של מערכת אקולוגית שלמה.
ואחר צהריים אחד, בעודו מקליט,
הופיעו לפתע משום מקום
שני פקחי ציד,
אשר ללא סיבה נראית לעין,
ניגשו אל הסכר של הבונה.
השליכו עליו מקל דינמיט, ופוצצו אותו,
כשהם הורגים את הנקבה וגוריה הצעירים.
כשהוא מבועת, עמיתי נותר מאחור
כדי למשול ברוחו
וכדי להקליט כל מה שיוכל בשאר שעות אחר הצהריים.
ובאותו ערב, הוא לכד אירוע יוצא דופן:
הבונה הזכר הבודד ששרד שחה במעגלים איטיים
כשהוא בוכה מבלי למצוא ניחומים על בת זוגו וצאצאיו האבודים
זה כנראה הצליל הכי עצוב
שאי-פעם שמעתי מגיע מיצור חי כלשהו,
אדם, או אחר.
(בונה בוכה)
כן. טוב...
ישנם היבטים רבים לנופי הצליל,
ביניהם, הדרכים שבהן חיות לימדו אותנו לרקוד ולשיר.
שאני שומר לפעם אחרת.
אבל שמעתם איך ביופוניות
מסייעות להבהיר את ההבנה שלנו של העולם הטבעי.
שמעתם על ההשפעה של מיצוי משאבים,
הרעש האנושי והרס בית גידול.
ובעוד מדעי הסביבה ניסו בצורה אופיינית
להבין את העולם מתוך מה שאנחנו רואים.
יכולה להיות לנו הבנה מלאה בהרבה מתוך מה שאנחנו שומעים.
ביופוניות וגיאופוניות הן חתימות הקולות
של עולם הטבע,
וכאשר אנו שומעים אותם.
אנו זוכים לתחושה של מקום,
הסיפור האמיתי של העולם שבו אנו חיים.
בתוך שניות ספורות,
נופי הצליל חושפים מידע רב בהרבה
מנקודות מבט רבות,
החל מנתונים שניתנים לכימות ועד להשראה תרבותית.
לכידה ויזואלית של ממסגרת במרומז
מבט חזיתי מוגבל של הקשר מרחבי נתון.
בעוד שנופי צלילים מרחיבים את הטווח הזה
למלוא 360 המעלות, ועוטפים אותנו לגמרי.
ובעוד שתמונה עשויה להשתוות ל-1000 מילים,
נוף צלילים שווה 1,000 תמונות.
והאוזניים שלנו מספרות לנו
שהלחש של כל עלה ויצור
מתייחס למקורות הטבעיים של חיינו,
שאכן יכולים להכיל את סודות האהבה לכל הדברים,
במיוחד את האנושיות שלנו
והמילה האחרונה ניתנת ליגואר מהאמזונס
(נוהם)
תודה לכם על ההקשבה.
(מחיאות כפיים)