Neka bude Alan Watts
Kako spasiti svijet
Upravo sam se vratio iz Los Angelesa.
Išao sam dolje da se sretnem s grupom prilično važnih ljudi;
ljudi iz filmske djelatnosti, znanstvenici i tako dalje,
koji su razmatrali organiziranje skupa
najboljih umova na svijetu, koji bi se okupili u Los Angelesu
u skorijoj budućnosti,
koji bi bio neka vrsta planetarne alarmantne konferencije;
željeli su da znanstvenici i državnici, vjerski vođe
učine nešto, da obznane svijetu putem svih medija
da smo u vrlo ozbiljnoj opasnosti
uništavajući biosferu,
što će reći, cijeli omotač živih stvorenja koji pokriva ovu planetu,
putem zagađivanja, prenaseljenosti, nuklearnog otpada,
trovanjem hrane i samim nedostatkom hrane.
I mi smo se sreli da raspravimo problem organiziranja te konferencije
i podijelimo to sa svim tim sjajnim ljudima.
I shvatili smo da zaista ne znamo što bismo trebali reći.
Mislim, možete vikati i dizati paniku, ali to neće biti ni od kakve pomoći.
I kad je došlo do toga,
nismo znali što bismo trebali reći jer zapravo ne znamo što bi trebali raditi.
Neke stvari koje bi možda mogli učiniti,
na primjer, povećati zalihe hrane usjevima visokih prinosa,
mogla bi biti ekološka pogreška.
I tako su se skoro svi sudionici složili
da na ovaj ili onaj način
ljudska rasa mora naučiti kako svijet ostaviti na miru
i pustiti da se takozvana prirodna homeostaza,
odnosno proces kojim priroda sama održava svoju ravnotežu,
sama pobrine za nered.
Pa kako ćemo to učiniti?
Ovo je japanski obredni čaj.
Dobar je kad je hladan dan.
Vidite, naš problem je: mi zapravo ne znamo kako stati.
Nešto smo započeli i vidimo da ide u krivom smjeru ...
i ja mislim da je teškoća u tome -
- da se poslužim starom kineskom izrekom -
- da kada krivi čovjek koristi prava sredstva,
prava sredstva funkcioniraju na krivi način.
Drugim riječima, nešto je krivo u načinu našeg razmišljanja,
a dok je to tako, sve što radimo bit će nered.
A što je to što je krivo?
Koliko ja mogu pojmiti, osnovna greška je
da smo izumili taj prekrasni sustav jezika i računanja,
a koji je odjednom suviše jednostavan da se bori sa složenošću svijeta,
a također, mi smo skloni pobrkati taj sustav simbola sa svijetom samim.
Upravo kao što brkamo novac s bogatstvom.
Mnogo ljudi je u biznisu da bi zaradili novac umjesto bogatstva,
a kad zarade novac ne znaju što će s njim.
A tako, na isti način,
mi brkamo sreću sa statusom
i brkamo sebe kao žive organizme, koji su dio cijelog svemira,
s nečim što nazivamo svojom osobnošću.
A što je ta osobnost?
Naša osobnost je ono što zovemo naš imidž (predodžba koju drugi imaju o nama)
naša predodžba o sebi
i također naše mišljenje o sebi, naša ideja o sebi samima,
to je osoba.
Drugim riječima, ono što ljudi susreću i podrazumijevaju,
i ono što ja podrazumijevam pod Alan Watts
je velika gluma koja zapravo nisam ja.
Zato jer u imidžu Alana Wattsa
nisu sadržani svi moji nesvjesni procesi, ni psihološki kao ni fizički;
struktura mog mozga nije sadržana u konceptu Alan Watts
i koncept Alan Watts ne sadrži nerazdvojni odnos koji ja imam
s cijelim ostatkom svemira.
i zato je taj koncept prijevara!
A kad se zamijeni s pravim ja, nastaje zbrka.
Zato jer ako mi netko kaže: "Alan Watts učini nešto u vezi s tim!",
koncept Alan Watts ne može učiniti ništa.
Drugim riječima, zato jer je to samo koncept,
ne možete ga natjerati da podigne neki teret.
Kao što i 3 kao koncept, 3 broj -
ne možete natjerati obični 3 da nešto učini.
Isto tako ne možete paket omotati ekvatorom.
To je korisna imaginarna linija, ali ne može ništa raditi.
No, mi svi mislimo da taj koncept koji imamo o sebi
i koji nazivamo naša osobnost ili naš ego,
može nešto učiniti.
Jer mislimo da on zaista postoji, a reći ću vam zašto mislimo da postoji.
Što se događa kad bih vam rekao: "Gledaj pažljivo u TV ekran.
Zaista ga pogledaj."
Što vi radite, za razliku od onoga kad ga samo gledate na uobičajen način?
Kad kažete, "Zaista moram to vidjeti." Što radite?
Primijetite da napinjete mišiće ovdje naokolo,
da se malo mrštite,
možda stisnete zube.
Pa kakve to ima veze s tim da se nešto vidi jasno?
To apsolutno nema ništa s tim!
Ista je stvar kad pažljivo slušate.
"Sad slušaj, uhvati sve što je rečeno!"
I onda vi počinjete zatezati mišiće oko ušiju.
To nema nikakve veze s pažljivim slušanjem.
Od trenutka kad smo bili mala djeca,
kad su učitelji u razredu vikali na nas: "Pazi, slušaj!"
Mi se napnemo na razne načine,
bilo da vidimo ili čujemo jasnije, da se koncentriramo
ili da uradimo nešto što je navodno teško.
A to onda stvara uobičajenu napetost cijelog tijela
koja je prisutna gotovo cijelo vrijeme.
A taj osjećaj nepotrebne napetosti
je kao neki materijalni doživljaj za koji vežemo taj koncept 'ja'.
Mi se čvrsto držimo za taj osjećaj.
Koncept nismo mi, osjećaj napetosti potpuno je lažan,
nema ništa s uspješnim gledanjem, slušanjem ili činjenjem
i tako dobivamo bračnu vezu iluzije i neistine
i to onda zovemo 'ja'.
Nije čudo da se osjećamo odsječeni od svega,
otuđeni, uplašeni od života i smrti.
Ono što se mora dogoditi je:
moramo se vratiti zdravom pogledu na vlastiti život
koji predstavlja ono što stvarno jesmo,
organizam koji funkcionira u skladu s cijelim okolišem,
umjesto te smiješne, male, odvojene osobnosti.
Ali kako ćemo to učiniti?
Ljudsku prirodu ne možete promijeniti preko noći.
Vi od nas tražite da se odreknemo ega,
a to je od svega najteže učiniti.
Zapravo nije.
Jer ego ne postoji.
Ali naravno, ako se pokušate odreći svog ega uz pomoć svog ega,
onda će vam za to trebati vječnost.
Jer u ovome je stvar,
vi ne možete transformirati sebe,
ne možete se učiniti zdravim,
ne možete se učiniti punim ljubavi,
ne možete se učiniti nesebičnima.
A ipak je apsolutno nužno da budemo takvi.
Apsolutno je nužno.
Ako želimo upravljanje prirodom predati u ruke prirodi,
na što se ovo svodi,
apsolutno je nužno da otpustimo sebe, a to se ne može učiniti,
ne na bilo koji od načina koji mi nazivamo činjenje, djelovanje, željenje
ili čak jednostavno prihvaćanje stvari.
Vi to ne možete učiniti.
Zašto?
Jer vi zapravo ne postojite
u vidu te vrste odvojenog ega ili osobnosti.
To je samo jedna ideja bazirana na lažnim osjećajima.
Dakle, kad se sve svede na to,
to je za nas šokantna vijest,
za ljudsku rasu, za naš ponos.
Samo radite nered pokušavajući srediti stvari.
Vi pokušavate ispraviti vijugavi svijet i nije čudo da ste u nevolji.
Dakle, ne možete učiniti ništa,
ne možete transformirati sebe.
A što možete učiniti?
Što se događa kada zaista shvatite da ste u slijepoj ulici?
A ljudska rasa je došla u slijepu ulice, po mom mišljenju.
Što tada?
Izvršiti samoubojstvo?
Ili postoji nešto drugo?
Što se događa ako samo čekate, ništa ne možete učiniti,
i promatrate.
A ono što vidite je ono što se događa samo od sebe.
Dišete, vjetar puše, stabla se njišu,
krv vam struji, vaši živci trepere.
Sve se to događa samo od sebe.
Ali, znate, to ste vi, stvarni 'vi'.
'Vi' koji traje sam do sebe.
To nije simbol, to nije osoba,
to ste vi koji se događa.
Kao kad dišete,
da, možete imati osjećaj, 'ja sam taj koji diše'
tako da zaustavite dah,
ali vaš dah se nastavlja iz dana u dan
bez da vi išta činite u vezi s tim ili čak mislite o tome.
Na isti način funkcionira vaš mozak bez da ga tjerate na to.
Dakle, kad dođete u slijepu ulicu, a mi jesmo, individualno i kao društvo,
sada, u 1971.-oj, u slijepoj ulici,
to je trenutak za koji se kaže:
"Čovjekove krajnosti božja su prilika."
Jer mi moramo stati,
a kad stanemo, nalazimo svijet koji se događa
umjesto da se na njemu radi, da ga se gura.
A to događanje, za razliku od činjenja, je naše fundamentalno sebstvo.
A naše fundamentalno sebstvo nije nešto samo ispod kože,
to je sve oko nas s čim se povezujemo.
Kad svojim očima gledate prirodu koja se događa tamo vani,
vi gledate sebe.
Ja neću reći što bismo trebali činiti od sada nadalje,
već jednostavno, da prije no što pomislimo bilo što učiniti
u ovoj kritičnoj situaciji,
shvatimo potpuno iluzornu prirodu bića za koja mislimo da jesmo
i vratimo se natrag bićima koja stvarno jesmo
što obuhvaća sve ovo
vanjski svijet, ne više ostavljen vani.