Перші стандартизовані тести, відомі на сьогодні,
використовувалися в Китаї більш, ніж 2,000 років тому
під час правління династії Хан.
Їх використовували, аби визначити, чи підходить кандидат на державну посаду.
Серед тем була філософія,
фермерство,
і навіть військові тактики.
Стандартизовані тести продовжували використовувати протягом цих тисячоліть,
і сьогодні їх можна зустріти усюди,
від оцінки навичок пожежників у Франції
чи мовних екзаменів для канадських дипломатів
до шкільних тестів.
У деяких тестах результати визначають бал,
порівнюючи усі роботи,
в інших звертають увагу на те, чи досягнуто заздалегідь встановленого рівня.
Тож якщо ми оцінюємо здатність пожежника
вилізти по драбині, ми порівнюватимемо витрачений час
із показниками інших пожежників.
Результати можна виразити дзвоноподібною кривою.
Або можна встановити певний критерій,
скажімо, переміщення певного вантажу
на певну кількість поверхів угору.
Так само дипломата можна порівнювати із іншими,
або зі встановленим критерієм,
що демонструє різні рівні володіння мовою.
Усі ці результати можна виразити, використовуючи так званий процентиль.
Якщо дипломат потрапляє у 70-й процентиль, значить, 70% дипломатів гірші за нього.
Якщо він у 30-му процентилі, значить, 70% дипломатів мають кращий результат.
Хоча стандартизовані тести часто є суперечливими,
це - простий інструмент для оцінки.
Уявіть, що стандартизований тест - це лінійка.
Користь, яку вона принесе, залежить від двох речей.
Перше - завдання, яке ми ставимо.
Лінійка не може виміряти температуру зі вікном
чи те, наскільки голосно хтось співає.
Друга річ - це дизайн.
Скажімо, нам потрібно виміряти окружність помаранча.
Лінійка призначена для вимірювання потрібної величини - довжини,
але її дизайн не передбачає необхідної для завдання гнучкості.
Отож, якщо тест має хибну задачу
або складений неправильно,
успіху досягти не вдасться.
У школах,
де студенти переживають через тестування,
результати будуть гіршими,
і не через незнання відповідей,
просто знервованість заважає викластися на повну.
Діти, що мають проблеми з читанням,
не справляються із записаними математичними задачами,
тож їх результат скоріше показуватиме проблеми з літерами,
аніж із цифрами.
Студенти, збиті з пантелику
прикладами з посиланнями на інші культури,
також можуть втратити бали,
але це каже швидше про певну культурну приналежність,
аніж про академічний рівень.
У цих випадках тести мають бути складені особливим чином.
Крім того, стандартизовані тести не справляються
з вимірюванням абстрактних характеристик та навичок,
таких як креативність, критичне мислення чи вміння працювати в команді.
Якщо ми неправильно складаємо тест,
ставимо хибну задачу
чи тестуємо невимірювані характеристики,
то результати будуть ненадійними чи взагалі недійсними.
Надійність та дійсність є двома критичними ідеями
для стандартизованих тестів.
Аби зрозуміти відмінність між ними,
скористаймося метафорою про два поламані термометри.
Ненадійний термометр
показуватиме щоразу різну температуру,
тоді як недійсний постійно завищуватиме температуру на десять градусів.
Дійсність також залежить від грамотної інтерпретації результатів.
Якщо вони тлумачаться хибно,
то тест буде недійсним.
Не варто очікувати, що лінійка виміряє вагу слона,
чи визначить, що він з'їв на сніданок,
і так само не треба думати, що тест може показати, наскільки розумною є людина,
як дипломат діятиме у складній ситуації
чи наскільки сміливим буде пожежник.
Стандартизовані тести можуть розказати нам щось про сукупність людей
за короткий час,
але вони зазвичай не розкажуть багато про одну особистість.
Соціологи хвилюються про те, що тести стригуть усіх під одну гребінку
та можуть спричинити негативні зміни у житті тестованих людей,
часом з довготерміновими наслідками.
Звісно, ми можемо винуватити тести.
Але це наше завдання - використовувати тести у правильних цілях
та інтерпретувати результати вдумливо.