Permiteți-mi să vă spun o poveste despre o fetiță pe nume Naghma.
Naghma trăia într-o tabără de refugiați cu părinții și cei 8 frați și surori.
În fiecare dimineață, tatăl său se trezea sperând să își găsească de lucru
și ca, într-o lună bună, să câștige 50 de dolari.
Iarna a fost foarte grea și, din păcate, fratele Naghmei a murit,
iar mama sa era grav bolnavă.
Disperat, tatăl său s-a dus la un vecin pentru a împrumuta 2500 de dolari.
După câteva luni de așteptare,
vecinul a devenit foarte nerăbdător, și și-a cerut banii înapoi.
Din păcate, tatăl Naghmei nu avea bani, iar cei doi au stabilit o „jirga”.
Pe scurt, o „jirga” este o formă de mediere
folosită în sistemul juridic neoficial din Afghanistan.
E în general condusă de lideri religioși și bătrânii satelor
iar aceste jirga sunt des folosite în țări rurale, ca Afghanistan,
unde există un dispreț adânc înrădăcinat față de sistemul oficial.
La jirga oamenii au stat împreună
și au decis că cea mai bună cale pentru a plăti datoria
ar fi ca Naghma să se căsătorească cu fiul de 21 de ani al vecinului.
Ea avea 6 ani.
Povești ca ale Naghmei, din păcate, sunt foarte frecvente.
Iar din confortul caselor noastre
le privim ca fiind altă lovitură la adresa drepturilor femeilor.
Urmărind știri despre Afghanistan, ați putea crede că e un stat eșuat.
Totuși, Afghanistanul are un sistem judiciar
și în timp ce aceste jirga se bazează pe obiceiuri tribale cu vechime
chiar și în interiorul lor, legile ar trebui respectate.
Este de la sine înțeles că vinderea unui copil pentru a plăti o datorie
nu este doar imoral, ci și ilegal.
În 2008 am mers în Afghanistan pentru un program juridic.
Inițial am mers acolo pentru un program de 9 luni
pentru a pregăti avocații afgani.
Pe durata acestor 9 luni, am călătorit în țară
și am vorbit cu sute de oameni care erau încarcerați
și am luat contact cu multe afaceri din Afghanistan.
Pe parcursul acestor conversații,
am început să văd legăturile dintre afaceri și oameni
și cum legile care erau menite să îi protejeze erau doar puțin folosite,
în timp ce pedepsele inumane și ilegale erau utilizate prea des.
Asta m-a determinat să lupt pentru dreptate.
Și pentru mine dreptatea înseamnă
folosirea legilor în scopul în care au fost create, de a proteja.
Rolul legilor este de a proteja.
Ca rezultat, am decis să îmi deschid un cabinet privat de avocatură;
am devenit primul străin care să pledeze în curțile de justiție afghane.
În tot acest timp am studiat multe legi, am vorbit cu mulți oameni,
am studiat multe cazuri, și am observat că lipsa justiței
nu este o problemă doar în Afghanistan, ci la nivel global.
Și dacă la început mă feream să iau cazuri de încălcări ale drepturilor omului
pentru că eram preocupată de cum m-ar putea afecta personal și profesional
am decis că nevoia de dreptate este atât de mare,
încât nu mai pot să o ignor.
Așa că am am început să reprezint persoane ca Naghma pro bono.
De când am fost în Afghanistan
și de mai mult de 10 ani de când sunt avocat,
am reprezentant de la directori ai firmelor din Top 500
până la ambasadori și fetițe ca Naghma, pe toți cu mult succes.
Iar motivul succesului meu este simplu:
Lucrez cu sistemul din interior
și folosesc legile în scopul în care au fost create
Consider că a face dreptate în țări precum Afghanistan
este dificil și sunt 3 motive pentru asta.
Primul motiv este că oamenii nu își cunosc drepturile
și cred că asta e o problemă globală.
A doua problemă este că deși există legi scrise în cărți,
ele sunt încălcate sau ignorate de obiceiurile tribale;
ca în cazul primei jirga ce a vândut-o pe Naghma.
Și a treia problemă în a asigura dreptatea
este că, chiar și cu legi existente în teorie,
nu există oameni sau avocați dispuși să lupte pentru asemenea legi.
Eu asta fac: folosesc legile existente, de multe ori neutilizate
și le folosesc în favoarea clienților mei.
Trebuie să creăm cu toții o cultură globală a drepturilor omului
și să investim într-o economie globală a drepturilor omului,
iar dacă vom gândi așa,
putem îmbunătăți semnificativ justiția la nivel global.
Acum să ne întoarcem la Naghma.
Unii oameni au auzit această poveste și m-au contactat,
oferindu-se să plătească datoria de 2500 de dolari
Dar nu este atât de simplu;
nu poți să oferi bani și să crezi că problema va dispărea.
Nu așa rezolvi lucrurile în Afghanistan.
Le-am spus că mă voi implica,
dar pentru asta, o a doua jirga va trebui convocată – jirga de recurs.
Și pentru ca acest lucru să se întâmple,
trebuia să-i adunăm pe bătrânii satului, pe liderii triburilor și pe cei religioși.
Tatăl Naghmei trebuia să fie de acord, la fel și vecinul și fiul.
Am zis că dacă mă implic în acest lucru,
ei trebuie să fie de acord ca eu să moderez discuțiile
Așadar, după ore de discuții, negocieri și aproape 30 de cești de ceai,
au fost de acord că putem să ținem o a doua jirga; ceea ce am și făcut.
Diferența la a doua jirga
a fost că de data aceasta am pus legea în centrul ei.
A fost foarte important pentru mine
că au înțeles cu toții că Naghma are dreptul de a fi protejată.
La sfârșit de jirga, judecătorul a decis anularea primei decizii
și că datoria de 2.500 dolari a fost achitată,
și am semnat cu toții o declarație scrisă
prin care toți au recunoscut că ce făcuseră era ilegal
și că dacă vor face asta din nou vor merge la închisoare.
(Aplauze)
Mulțumesc.
Cel mai important, logodna a fost ruptă și Naghma era din nou liberă.
A o proteja pe Naghma și dreptul ei de a fi liberă
înseamnă a ne proteja pe noi toți.
Slujba mea implică riscuri peste medie:
am fost reținută temporar, acuzată de conducerea unui bordel, de spionaj
O grenadă a fost aruncată în biroul meu. Nu a explodat totuși.
Dar cred că în profesia mea, recompensele depășesc riscurile,
și oricâte riscuri mi-aș asuma, clienții mei își asumă și mai multe
pentru că ei au mult mai mult de pierdut dacă povestea lor nu este auzită,
sau, mai rău, dacă sunt penalizați pentru că mă au pe mine ca avocat.
Cu fiecare caz pe care îl iau, realizez că așa cum eu îmi sprijin clienții,
și ei mă sprijină pe mine.
Și asta mă motivează să merg mai departe.
Utilizarea legii ca formă de influență este esențială
pentru a ne proteja pe noi toți.
Jurnaliștii au un rol esențial în a transmite informația publicului.
Mult prea des, primim informații de la jurnaliști,
dar uităm cum ne-au fost oferite.
Aceasta este o fotografie a corpului de presă britanic din Afghanistan.
A fost făcută acum doi ani de prietenul meu David Gill.
Conform Comitetului pentru Protecția Jurnaliștilor,
din 2010, sute de jurnaliști au fost amenințați, răniți, uciși sau arestați.
Prea des când primim aceste informații,
uităm de persoanele pe care le afectează sau cum ajung aceste știri la noi.
Ceea ce fac jurnaliștii străini sau locali este remarcabil,
mai ales în locuri ca Afghanistan. Și e important să nu uităm asta,
ei nu protejează doar dreptul nostru de a avea acces la informații,
ci și libertatea presei, care este vitală într-o societate democratică.
Matt Rosenberg este jurnalist New York Times în Afghanistan
Din păcate, acum câteva luni, a scris un articol care a nemulțumit guvernul.
Drept urmare, a fost reținut temporar și expulzat ilegal din țară.
Îl apăr pe Matt și, după procesul cu guvernul, am obținut
recunoaștere oficială că a fost expulzat ilegal
și că libertatea presei există în Afghanistan,
iar dacă aceasta nu e respectată, vor exista repercusiuni.
Mă bucur să vă pot spune că în urmă cu câteva zile,
guvernul afghan l-a invitat oficial înapoi în țară
și au revocat ordinul de expulzare.
(Aplauze)
Cenzurând un singur jurnalist, ceilalți voi fi intimidați
și, în curând, națiuni întregi vor fi reduse la tăcere.
E important să ne apărăm jurnaliștii și libertatea presei
pentru că ei fac guvernele responsabile în fața noastră și mai transparente.
Protejându-ne jurnaliștii și accesul la informații, ne protejăm pe noi înșine.
Lumea se schimbă, trăim într-o altă eră;
probleme ce odată erau individuale, au devenit în prezent globale.
Acum două săptămâni, Afghanistan a avut primul transfer democratic al puterii
și l-a ales președinte pe Ashraf Ghani, ceea ce înseamnă enorm
și sunt foarte optimistă în privința lui.
Și am speranța că va aduce în Afghanistan schimbările necesare,
în special în domeniul juridic.
Trăim într-o lume diferită, o lume în care fetița mea de 8 ani
știe doar de un președinte negru.
E foarte posibil ca următorul președinte să fie o femeie.
Când va crește, fetița mea se va întreba:
„Poate un bărbat alb să fie președinte?”
(Râsete)
(Aplauze)
Lumea noastră se schimbă și noi trebuie să facem la fel;
foste probleme individuale, ne privesc acum pe noi toți.
Potrivit UNICEF, în prezent sunt mai mult de 280 milioane de fete și băieți
care sunt căsătoriți mai devreme de 15 ani.
Două sute optzeci de milioane!
Mariajele între copii continuă cercul vicios al sărăciei,
sănătății precare și lipsei de educație.
La 12 ani, Sahar s-a căsătorit.
A fost forțată să se căsătorească și vândută de fratele ei.
Când a mers acasa la socri, au forțat-o să se prostitueze.
Pentru că a refuzat, a fost torturată.
A fost bătută cu o rangă, arsă.
A fost legată în subsol și înfometată.
I-au smuls unghiile cu patentul.
Când a reușit să scape din această cameră de tortură
a fugit în casa unor vecini, care în loc să o protejeze
au dus-o înapoi în casa soțului, unde a fost torturată chiar mai mult.
Când am întâlnit-o pe Sahar pentru prima oară,
„Women for Afghan Women” i-au oferit, din fericire, un adăpost sigur.
Ca avocat, încerc să fiu puternică pentru toți clienții mei,
e un lucru foarte important pentru mine.
Dar văzând cât de fragilă și vulnerabilă era, a fost foarte dificil.
Mi-au trebuit săptămâni să pot a discuta despre ce i s-a întâmplat
cât a fost în acea casă.
Dar, în final, mi s-a deschis. Și din ce mi-a spus atunci
am realizat că nu știa ce drepturi are,
dar știa că avea un grad de protecție pe care guvernul nu i l-a acordat.
Am discutat opțiunile juridice și am decis să prezint cazul în fața Curții Supreme.
Asta e foarte semnificativ, pentru că a fost prima dată în Afghanistan
când o victimă a violenței domestice a fost reprezentată de un avocat.
O lege care există în teorie de ani buni, dar care nu a fost folosită până atunci.
Mai mult, am decis să intentăm proces pentru daune personale,
făcând apel la o altă lege care nu a fost vreodată folosită, până la cazul ei.
Și iată-ne la Curtea Supremă, pledând în fața a 12 jurați afghani:
eu, avocată americancă, și Sahar, tânăra care nu sufla o vorbă când am cunoscut-o.
S-a ridicat, și-a găsit cuvintele și le-a spus că dorește dreptate
și a obținut-o.
La final, curtea a decis în unanimitate
că socrii ei vor fi arestați pentru ce i-au făcut,
nenorocitul de frate va fi și el arestat pentru că a vândut-o...
(Aplauze)
și au fost de acord că ea are dreptul la despăgubiri.
Sahar ne-a arătat că putem ataca obiceiurile greșite
folosind legile în scopul în care au fost gândite.
Protejând-o pe Sahar, ne protejăm pe noi înșine.
Lucrând în Afghanistan deja de peste șase ani,
multe rude și prieteni cred că ce fac eu arată așa.
(Râsete)
În realitate, ce fac eu arată așa.
Cu toții putem contribui cumva.
Nu spun să ne luăm cu toții bilete de avion către Afghanistan,
dar putem contribui într-o economie globală a drepturilor omului.
Putem crea o cultură a transparenței și a responsabilității în fața legii,
făcându-ne guverne responsabile, cum suntem și noi față de ele.
Acum câteva luni, un avocat sud-african m-a vizitat la birou și mi-a spus:
„Am vrut să te cunosc, pentru că voiam să văd cum arată o persoană nebună.”
Legile sunt ale noastre și, indiferent de etnie, naționalitate, sex, sau rasă,
ele ne aparțin.
A lupta pentru dreptate nu e un gest nebunesc.
Afacerile trebuie să urmeze un plan.
O investiție comună în drepturile omului reprezintă un câștig în afacerile noastre,
chiar dacă reprezentați o firmă, un ONG, sau dacă sunteți persoană fizică,
supremația legii este în beneficiul tuturor.
Lucrând împreună cu un scop colectiv cu oamenii, sectorul public și cel privat,
putem crea o economie globală a drepturilor omului
și putem deveni cu toții investitori în aceste drepturi.
Făcând asta, putem obține dreptatea împreună.
Mulțumesc!
(Aplauze)