Disparut: ati vazut acest copil?
Barbatul cu ochi frumosi
Cand eram copii, exista o casa ciudata
Ale carei obloane erau mereu trase
si nu auzeam niciodata voci in ea
iar curtea sa era plina de bambus
si ne placea sa ne jucam in bambus
prefacandu-ne ca suntem Tarzan
(desi nu exista nici o Jane).
mai era acolo un iaz de pesti
plin cu cei mai grasi pestisori de aur pe care i-ai fi putut vedea vreodata
si ei erau invatati cu oamenii.
veneau la suprafata apei
si luau bucatele de paine din mainile noastre.
parintii nostri ne-au spus:
"nu va duceti niciodata pe aproape de acea casa."
asa ca, desigur, noi ne duceam.
ne intrebam daca cineva locuia acolo.
au trecut saptamani si n-am vazut niciodata pe nimeni.
apoi intr-o zi am auzit o voce din casa
"Fir-ai a naibii de tarfa!"
era vocea unui barbat.
apoi plasa de la usa casei a fost deschisa cu un ghiont
si un barbat a pasit afara.
purta o sticla de-o jumatate de whiskey in mana sa dreapta.
avea cam 30 de ani.
tinea un trabuc in gura, avea nevoie de un barbierit.
parul sau era salbatic si nepieptanat
si era in picioarele goale, in maieu si chiloti.
dar ochii sai erau stralucitori.
ei radiau, plini de stralucire
si ne-a spus,"hei, domnisorilor,va simtiti bine, nu-i asa?"
apoi a slobozit unui mic chicot si a intrat inapoi in casa.
am plecat de acolo,ne-am intors in curtea parintilor mei si ne-am gandit la asta.
parintii nostri, am stabilit, voiau sa stam departe de acel loc
pentru ca nu isi doreau sa vedem vreodata un barbat precum acela,
un barbat puternic, natural
cu ochi frumosi.
parintii nostri se simteau rusinati ca nu erau la fel ca acel barbat,
din aceasta cauza voiau sa stam departe de acel loc.
dar noi ne-am dus inapoi la casa aceea
la bambus si la pestisorii de aur invatati cu oamenii.
ne-am intors acolo de multe ori, multe saptamani la rand
dar nu l-am mai vazut niciodata si nici nu l-am mai auzit pe barbat din nou.
obloanele erau trase ca intotdeauna si era liniste.
apoi intr-o zi, pe cand ne intorceam de la scoala
am vazut iar casa.
arsese cu totul,
nu mai ramasese nimic din ea,
doar o fumeganda, neagra, contorsionata fundatie
si am mers la iazul pestilor
si nu mai era apa in el
iar grasii portocalii pestisori aurii erau morti acolo, uscandu-se.
am mers inapoi in curtea parintilor nostri si am vorbit despre asta
si am stabilit ca parintii nostri arsesera acea casa,
il omorasera pe barbat
ucisesera pestisorii de aur
pentru ca toti erau prea frumosi,
pana si paduricea de bambus arsese.
le fusese frica de barbatul cu ochi frumosi.
iar noua ne-a fost frica dupa aceea ca de-a lungul vietilor noastre
se vor mai intampla lucruri ca acestea,
ca nimeni nu isi dorea ca altcineva sa fie puternic si frumos precum acel om,
ca altii nu vor permite niciodata asa ceva,
si ca multi alti oameni vor trebui sa moara.
Un film de Jonathan Hodgson Un poem de Charles Bukovski - Omul cu ochi frumosi
Pestisori de aur