Godina je 427 p.n.e.
i najgori unutrašnji konflikt koji je ikad zadesio antički grčki svet
traje već četvrtu godinu.
Peloponeski rat je vođen
između gradova-država, Atine i Sparte, kao i njihovih saveznika.
Atinjani nisu u rangu strašne spartanske vojske na kopnu.
Stoga su napustili sela
i preselili se unutar zidina koji su opasavali njihov grad i luku,
koju je sada štitila superiorna flota i veliko morsko carstvo.
Teskobni uslovi su počeli da uzimaju danak
i nedavna kuga je izbrisala trećinu stanovništva.
Međutim, gradski život se nastavlja.
Arkije i Deksileja žive u centru Atine.
Kao slikar visokokvalitetne grnčarije,
Arkije živi relativno dobro i veoma ga zanimaju gradska pitanja.
Deksileja, s druge strane, ne može da učestvuje u politici
niti da poseduje nekretnine.
Par je zahvalan bogovima što je troje od njihovo četvoro dece,
sin i dve kćerke,
preživelo rano detinjstvo.
Mnogi roditelji vide kćerke kao obavezu
pošto im je neophodan miraz kako bi našle muževe.
Međutim, Arkije je ubeđen da će njegovo bogatstvo
da mu omogući da pronađe dobre muževe za njih, a da pri tom ne bankrotira.
Kao i većina Atinjana, porodica poseduje robove.
Poreklom iz Trakije, bivši su ratni zarobljenici.
Trata obavlja veći deo posla po kući i pomaže u podizanju dece.
Filon je pedagogos
koji nadgleda dečakovo obrazovanje, a uči ga da čita i piše.
Arkije je rano ustao zbog sastanka u Ekleziji,
veću građana,
koji se dešava u zoru.
Pre nego što krene, pali tamjan
i prosipa vino na mali pokrov u dvorištu
u ime svog celokupnog domaćinstva.
Deksileja će ostati kod kuće celi dan, podučavajući kćerke veštinama za domaćice.
Kasnije će se povući u unutrašnje dvorište da udahne svež vazduh.
Kada Arkije stigne na agoru,
građansko i trgovinsko središte grada,
zatiče trg kako vrvi od njegovih sugrađana,
domaćih odraslih muškaraca koji su prošli vojnu obuku.
Za centralni spomenik je zakačena tabla sa dnevnim redom sastanka.
Danas se raspravlja samo o jednoj temi:
šta da urade sa stanovništvom Mitilene,
grada na ostrvu Lezbos
gde je upravo ugušena pobuna protiv atinske vlasti.
Sastanak se održava na brdu zapadno od akropolja poznatom pod imenom Pniks.
Reč znači „gusto zbijeni“,
a gomila od 5 000 građana opravdava naziv.
Starešine pročišćavaju brdo kropeći njegove ivice svinjskom krvlju
i pozivaju na mir.
Dok svi sedaju na klupe okrenute ka platformi,
predsedavajući činovnik otvara sastanak rečima:
„Tis agoreuein bouleutai?“
„Ko želi da se obrati veću?“
Jedan po jedan, građani govore; neki savetuju milost, drugi naginju osveti.
Predloženo je da se zapovedi pogubljenje svih Mitilenjana
i da se njihove žene i deca porobe
jer su izdali svoje atinske saveznike u ratu.
Većina podiže desnu ruku u znak odobravanja.
Čim se sastanak završi, Arkije hita nazad na agoru da kupi hranu i vino.
Stotine ljudi je tu okupljeno i raspravljaju o ishodu,
a mnogi nisu zadovoljni odlukom.
Kada se Arkije vrati kući, priča Deksileji o debati.
Ona smatra kako je ubijanje nevinih, jednako kao i krivih,
okrutno i kontraproduktivno,
i to mu i govori.
Oko sumraka, Arkije ide do prijateljeve kuće na simpozijum.
Devet muškaraca pije vino i raspravljaju o sastanku do kasno u noć.
Arkije iznosi stav supruge, tražeći milost,
i njegovi prijatelji se na kraju slažu s tim.
Pre zore, dešava se nešto izvanredno.
Glasnici kruže Atinom,
najavljujući da je savet sazvao novi sastanak.
Druga debata je jednako užarena,
ali nova odluka, da se pogube samo vođe pobune,
za dlaku biva usvojena.
Ipak, postoji problem -
brod sa naređenjem da se izvrši prva odluka
je isplovio prethodnog dana.
Tako drugi brod brzo otplovljava kako bi se poništilo naređenje -
trka demokratije s vremenom.