Šta je potrebno da bi neko bio uspešan?
Da ste mi postavili to pitanje pre nekoliko godina,
imao bih jednostavan odgovor.
Rekao bih:
„Morate biti pametni i naporno raditi.“
Konciznije rečeno, morate imati dovitljivost,
što znači biti inteligentni.
Evo čoveka sa mnogo dovitljivosti, Alberta Ajnštajna.
Treba i da imate istrajnost.
Morate da naporno radite i da ne odustajete.
Poput sportiste,
kao ovaj skakač uvis.
Naravno, ovo staro gledište verovanja u dovitljivost i istrajnost
je nešto o čemu sam dugo razmišljao,
a danas ću ići tragovima razvoja svog razmišljanja.
Evo primera mladića za koga se nadamo da poseduje dovitljivost i istrajnost;
inače neće dobro proći na testu.
Evo nešto starije grupe.
(Smeh)
Zaista se nadamo da imaju dovitljivost i istrajnost,
jer je ovo Soba za situacije u Beloj kući
i moraju da donesu neke prilično teške odluke.
Tako da se nadamo da će raspolagati dovitljivošću, kao i istrajnošću.
Danas ću izneti pregled istraživanja koje sam sproveo kao psiholog
tokom proteklih četrdesetak godina.
Zaista sam se predomislio
u vezi sa značajem dovitljivosti i istrajnosti.
To je priča koju ću ispričati.
Ovako sam izgledao pre nekoliko godina
(Smeh)
kada sam započeo sa svojim radom.
U to vreme sam bio prototip čoveka sa uverenjem
da je inteligencija jedna stvar,
sa jedinstvenim kompjuterom u našem umu - mozgu.
Kada bi dobro funkcionisala, bili bismo pametni za bilo šta.
Ako bi bila spora, šteta,
ne bismo mogli ništa da uradimo.
Naravno, u to vreme sam verovao u testove inteligencije.
Verovatno je svako ovde radio test inteligencije.
Test inteligencije vam navodno kaže koliko ste pametni.
Nažalost, ako vam kaže da niste pametni, u velikoj ste nevolji,
jer mislite da niste pametni,
a nije dobro ići sa tom idejom kroz ostatak života.
U svom istraživanju sam radio sa decom
različitog uzrasta, sposobnosti i porekla.
Posmatrao sam ih kako rade raznorazne stvari
i otkrio sam da, ako detetu dobro ide jedna stvar,
to ne znači nužno da će mu dobro ići druge stvari.
Još drastičnije, radio sam sa pacijentima sa oštećenjima mozga,
pojedincima koji su imali nesreću da dožive šlog
ili neku drugu ozledu mozga.
Najvažnija stvar kod oštećenja mozga je mesto na kome se dogodi.
Da li je to leva ili desna strana mozga?
Da li je prednji ili zadnji deo?
Kao što možda znate,
položaj oštećenja vam govori o tome koje sposobnosti su onesposobljene,
a koje su pošteđene.
Možete imati dva pacijenta sa apsolutno suprotnim profilima,
tako da je jedan izrazito dobar upravo u oblasti koja slabo ide onom drugom.
Ovo me je navelo, ranih '80-ih godina,
da istražujem ljudski razvoj u različitim kulturama,
kao i da izučavam mozak i njegove veoma specijalizovane oblasti.
To me je navelo da napišem knjigu sa nazivom „Okviri uma“
i podnaslovom „Teorija višestruke inteligencije“,
što je često skraćeno kao „teorija VI“.
To je delo po kome sam i dalje najpoznatiji.
Bila je to velika knjiga sa oko 400 strana,
ali je fina stvar u vezi sa velikom knjigom
to što možete da iznesete vrlo kratak rezime,
naročito ako je u pitanju TED govor,
a knjiga tvrdi da, umesto jednog kompjutera,
svi mi imamo najmanje sedam ili osam različitih kompjutera.
Jedan kompjuter može dobro raditi kod jedne osobe,
a drugi kompjuter može dobro raditi kod druge osobe.
Zato moramo razmišljati o više inteligencija.
Dozvolite da vam predstavim kompjutere pomoću nekih fotografija.
Lingvistička inteligencija je inteligencija pesnika
kao što je Emili Dikinson ili Edgar Alan Po,
ili novinar, novinar Si-En-Ena.
Druga inteligencija je logičko-matematička,
inteligencija naučnika ili programera.
Ako vam dobro idu jezici i logika, dobro ćete proći u školi.
Dok god budete u školi, mislićete da ste pametni.
(Smeh)
Ako ikada prošetate po auto-putu,
da ne spominjem šumu ili džunglu,
otkrićete da su takođe značajne i druge inteligencije.
(Smeh)
Muzička inteligencija je jedna od njih,
inteligencija dirigenta
ili sjajnog izvođača kao što je Jo Jo Ma.
Na levoj strani ga možete videti kao čudo od deteta,
a na desnoj je današnji Jo Jo koga svi poštujemo.
Četvrta vrsta inteligencije je prostorna -
sposobnost bavljenja obližnjim prostorom, kao kod šahiste,
ili mnogo širim prostorom, kao kod mornara ili navigatora.
Peta vrsta inteligencije je telesno-kinestetička,
inteligencija kao kod sportiste koji koristi celo svoje telo
ili zanatlije koji radi sa drvetom, metalom,
ili nekom drugom vrstom materijala.
Šesta je interpersonalna inteligencija, razumevanje drugih ljudi.
Martin Luter King mlađi se dosta razumeo u to kako da motiviše druge.
Imao je interpersonalnu inteligenciju.
Donekle prizemni nivo je prodavac koji pokušava da vas ubedi
da kupite auto koji ne želite po ceni koju ne želite da platite,
ali to je, takođe, interpersonalna inteligencija.
Sedma je intrapersonalna inteligencija, razumevanje samog sebe.
Meditant može posedovati intrapersonalnu inteligenciju.
Ako prođete kroz psihoanalizu,
cilj je da steknete više saznanja o sebi.
Nedavno sam dodao kao osmu prirodnjačku inteligenciju.
To je inteligencija koja omogućava ljudima da uoče razlike u prirodi
između jedne i druge biljke, ili da komuniciraju sa životinjom.
Ovo je Džejn Gudal dok razgovara sa jednom od njenih omiljenih šimpanzi.
Dakle, to su osam inteligencija
i opisao sam ih u knjizi pod naslovom „Višestruke inteligencije“,
a ključni potez ovde
je da sam prešao sa dovitljivosti u jednini na dovitljivosti u množini.
Evo šta treba izvući.
Jedna stvar je da svi imi imamo ove inteligencije;
to je ono što nas zapravo čini ljudima u kognitivnom smislu.
Međutim, ne postoji dvoje ljudi, pa čak ni identični blizanci,
koji imaju baš istu inteligenciju u istoj razmeri.
To je neverovatno.
Činjenica da posedujemo različite inteligencije
trebalo bi da utiče na ono što se dešava u školi i na poslu
i na to kako se odnosite prema drugima.
I što je važno, kako razmišljate o sebi,
jer svako ima neku intelektualnu snagu.
Niko nije skroz na nuli.
Ako hoćete da procenite inteligenciju, šta biste mogli da uradite?
Mnogi me to pitaju.
Ono što ne možete da uradite je da koristite pismeni test.
Zašto? Zato što je to samo mašina za jezičku logiku.
Ako vam dobro ide jezička logika, dobro ćete uraditi test.
Morate da stvorite okruženja gde možete posmatrati pojedince
kako koriste ili ne koriste svoje inteligencije.
Dozvolite da vam pokažem šta smo uradili sa decom niskog uzrasta.
Dali smo im priliku da rastave i sklope poznate predmete -
prostorna i telesna inteligencija.
Posmatrali smo muzičku sposobnost da bismo videli da li mogu da kreiraju
ili da imitiraju melodije koje su čuli.
Lingvistička inteligencija - naučiti nove fraze, nove jezike,
imati pravi ton glasa i prozodiju.
Posmatrali smo fine motorne veštine.
Ako ovo ne držite pažljivo, proizvedete užasan zvuk zujanja.
To je fina motorna veština, ali ovde, ako ne hodate kroz teren
i ako zakačite žicu, opet, proizvodite vrlo grozan zvuk.
Prirodnjačka inteligencija -
kakve razlike dete može da uoči
pomoću sredstva za uveličavanje ili golim okom?
Zatim je tu zanimljiva igra.
To je društvena igra, a one su usmerene na vašu numeričku inteligenciju.
Međutim, takođe idu i na vašu interpersonalnu inteligenciju
jer ako ste mladi i razumete da drugi ne znaju šta vi znate,
možete da varate.
(Smeh)
Tako do četvrte godine
varanje predstavlja znak interpersonalne inteligencije.
Nakon toga, nastojimo da ga sprečimo.
(Smeh)
Napravili smo veb-sajt pod nazivom „Oaza višestrukih inteligencija“.
To je namerno figurativno rečeno,
jer je u pitanju izvor hranljivosti usred nečeg što može biti pustinja,
jer u toj pustinji
postoje pogrešna shvatanja o višestrukim inteligencijama.
Na primer, nešto što se zove dermatoglifika -
grozna reč -
tvrdi da možete da pogledate otiske prstiju osobe
i da zaključite koliko je pametna.
Potpuna besmislica.
Tako da govorimo o dermatoglifici na veb-sajtu.
Međutim, desila se mnogo ozbiljnija stvar.
Pre više od 20 godina,
bila je jedna država u Australiji
gde su napravili čitav nastavni program prema višestrukim inteligencijama,
a meni je to veoma laskalo i siguran sam da su imali dobre motive.
Međutim, zatim sam otkrio da su, kao deo tog programa,
naveli sve rasne i etničke grupe u Australiji
i koje su inteligencije posedovale, a koje su im nedostajale.
To me je zaista užasnulo, jer je to bila zloupotreba mojih ideja.
Nisu postojali dokazi za to,
tako da sam otišao na televiziju u Australiji i rekao:
„Izvinite, molim vas, nemojte ovo koristiti“,
i srećom, prestali su da koriste.
No, ovo me je navelo da postavim pitanje koje mnogi naučnici treba da postave.
Radi se o tome da mi razvijamo ideje
i sjajno je ako ljudi pričaju o njima i koriste ih,
ali recimo da ih zloupotrebe.
Koja je naša odgovornost?
Počeo sam da shvatam da, ako ne progovorim na nečemu poput Oaze,
zaista ne mogu da očekujem da bilo ko drugi to uradi.
Do sada smo govorili o kogniciji, mišljenju i inteligenciji.
U međuvremenu je, u mnogim obrazovnim sredinama,
došlo do prelaska na razmišljanje
više o društvenim, emocionalnim i ličnim osobinama.
Verovatno nova zvezda, koju sam predstavio na početku,
je istrajnost.
O istrajnosti je pisala psihološkinja
sa Univerziteta u Pensilvaniji po imenu Anđela Dakvort,
a to je postalo vrlo popularno kada je novinar Pol Taf rekao:
„Ako želite da deca uspeju, morate im usaditi istrajnost.“
To zvuči sjajno. Mislim, ko bi bio protiv istrajnosti?
Ja želim istrajnost, želim da moja deca i unučad imaju istrajnost,
hteo bih da svi imaju istrajnost.
Međutim, ako neko vreme razmišljate o tome,
uviđate da su ljudi poput Hitlera i njegovi vojnici jurišnih trupa
imali mnogo istrajnosti.
To nije bio njihov poblem, ali koristili su je u zle svrhe.
Zatim, malo savremeniji i manje gnusan primer
je ono što nazivamo „najpametniji tip u prostoriji“.
Ljudi koji su razvili kompaniju po imenu Enron,
a to je postala vrlo cenjena kompanija i naporno su radili,
ali su lagali i varali u pogledu toga koliko su novca imali
i u vezi sa tim koja je bila cena energije širom zemlje,
a kada je Enron propao, mnogo ljudi je izgubilo posao,
mnogi su izgubili penziju.
Još jednom, problem nije bio u dovitljivosti ili istrajnosti,
već u primeni istrajnosti.
Dakle, sjajno je posedovati istrajnost,
ali ono što mene zanima i na čemu sam radio proteklih 20 godina
nakon „Višestrukih inteligencija“
je šta to znači biti dobra osoba, dobar radnik i dobar građanin.
Dobro je imati neke ikone.
Nelson Mandela, nadaleko cenjen, udružio je zaraćene južnoafričke grupe
na miran način.
Elenor Ruzvelt, kada je odrastala, nije mogla ni da glasa.
Međutim, postala je lider načina razmišljanja u Americi
i imala je znatan pozitivan uticaj na svog muža, predsednika Ruzvelta.
I moj lični heroj, Mahatma Gandi,
koji je bolje od bilo koga drugog razumeo da ljudi mogu imati različito mišljenje,
ali ako to izražavamo nasilno, čitav naš svet će se srušiti.
Nenasilne Gandijeve ideje su jako važne za naše vreme
i vreme ispred nas.
Tako smo pokrenuli nešto po imenu „Projekat dobrog rada“ -
kao istraživači, imamo projekte -
a na kraju smo promenili ime u „Dobar projekat“
i radio sam sa mnogim divnim ljudima čija su imena na ovom slajdu.
Naravno, razmišljate: „Šta je dobar rad?“
Dvadeset godina, 1 200 ljudi, devet različitih profesija,
ali kao kod višestrukih inteligencija, mogu vam izložiti sažeto.
Dobar rad je ono što nalazite kod nekih advokata i sudija,
kod nekih naučnika i doktora,
kod nekih hemičara i nastavnika.
Dobar rad ima tri sastavna dela.
Izvrstan je, angažovan i etičan.
Hajde da govorimo o podučavanju.
Nastavnik koji dobro radi poznaje svoju materiju,
odlično je informisan, angažovan je, stalo mu je,
raduje se dolasku u školu, voli decu,
želi da radi sa njima.
I, ono na šta ću se usredsrediti u ostatku govora,
dobri radnici su etični.
Oni razumeju kada treba da donesu teške odluke
i naporno rade da bi doneli prave odluke,
a ako ne dođu do pravih odluka,
onda se više potrude sledeći put.
Ovu trostruku spiralu nazivamo ENA, na neki način se poigravajući sa DNK -
svi znate za dvostruku spiralu DNK -
ali osoba ne dobija zvaničnu potvrdu o dobrom radu
ako nije izvrsna, angažovana i etična.
A danas, nakon dve decenije rada,
ponovo, imamo veb-sajt i izvor informacija, Dobar projekat,
gde govorimo o dobrom radu, dobroj igri, dobrom građanstvu, dobroj saradnji,
i dajemo ljudima igre, naprave i alatke
da i sami pokušaju da postanu dobri i pomognu drugima da dostignu dobro.
Ovo je skup alata dobrog rada
i daću vam jedan primer iz alatki dobrog rada.
To je primer koji je istinit,
ali na fotografiji nije prava osoba i ime je izmenjeno.
To je priča o Debi.
Ako ste učenik ili nastavnik,
čujete za Debi i treba da odlučite šta bi Debi trebalo da uradi.
Ona je novinarka, sjajan novinarka,
urednica novina u svojoj srednjoj školi,
a njen deda je poznati novinar Njujork Tajmsa.
Dogodilo se silovanje u studenjaku.
Debin posao kao novinara je da piše o silovanju
i ona kreće da to uradi,
ali direktor je pozove i kaže:
„Debi, ne možeš da pišeš o silovanju u novinama
jer sledeće nedelje organizujemo upis u školi,
a ako govoriš o silovatelju, niko neće hteti da ide u školu,
tako da ti zabranjujem da pišeš o tome.“
Debi ima etičku dilemu.
Odlazi kući, vidi svoju majku, majka je jako zagrli i kaže:
„Debi, ti si divna, tvoj deda bi bio ponosan na tebe.
Ti si izvanredna novinarka,
ali znaš da tvoj brat Tedi želi da ide u školu sledeće godine.
Ako objaviš priču, možda neće upasti u školu,
tako da moraš dobro da razmisliš o tome šta treba da uradiš.“
Ovo je etička dilema
jer Debi želi da bude dobra novinarka
i to je poziva da uradi jedno.
Želi da bude dobar član svoje školske zajednice,
ali šta to znači?
Želi i da bude dobra osoba kod kuće.
Želi da učini ono što žele njeni roditelji i ono što je dobro za njenog brata.
Takvim etičkim dilemama se bavimo
kada pokušavamo da razumemo šta znači biti dobra osoba,
dobar radnik ili dobar građanin.
Verovatno razmišljate, naročito ako ste filozof,
„Pa, ko odlučuje šta je dobro?“
Evo jednog odgovora - Vrhovni sud.
(Smeh)
Oni imaju izvesnu moć,
ali ako ste kao ja, ne dopada vam se uvek ono što kaže Vrhovni sud.
Imam bolji odgovor, a imamo mnogo istraživanja koja ga podržavaju.
Bolji odgovor je razgovarati, komunicirati sa ljudima u vašem svetu.
Ovo je grupa nastavnika sa kojom sam radio mnogo godina.
Kada iskrsne problem, pričamo o tome licem u lice, uživo,
pokušavamo da odlučimo šta da radimo.
Donesemo odluku, sprovedemo je,
a ako ne funkcioniše, više se potrudimo sledeći put.
To nazivamo „stvaranje zajedničkog prostora“
i mnogo je bolje ako se dešava uživo nego onlajn,
ali je bolje onlajn nego nikako.
Ako želite da se napregnete ka tome da budete dobri,
ne možete to sami.
Potrebni su vam ljudi koje poznajete i kojima verujete,
sa kojima možete da razmotrite ove uznemirujuće probleme.
Nakon 40 godina, dve ključne stvari.
Broj jedan - ljudi mogu biti pametni na različite načine
i to treba da utiče na naš način razmišljanja o sebi i drugima.
Kao drugo, sama istrajnost nije dovoljna.
Moramo odlučiti kako da primenimo istrajnost
i neprestano radimo na tome da stavimo istrajnost u službu dobra.
Neću vam dati rezime.
Umesto toga, pitanje je da li možemo ovo da tvitujemo.
Šta mislite? Hajde da pokušamo.
Možemo da stavimo „dovitljivost“ u množinu
i možemo da smestimo „dobre“ ispred „istrajnosti“.
Višestruke dovitljivosti, dobre istrajnosti.
Hvala.
(Aplauz)