U 07:45, otvaram vrata zgrade
posvećene građenju, koja me razara.
Marširam hodnicima koje za mnom čiste svakog dana
obični domari,
ali nikad nisam dostojan poštivati njihova imena.
Ormarići ostavljeni otvorenima poput usta tinejdžera
kada tinejdžerice nose odjeću koja pokriva
njihove nesigurnosti, ali izlaže sve ostalo.
Muževnost koju imitiraju muškarci koji su odrasli bez očeva,
kamuflaža koju nose nasilnici opasno naoružani
ali kojima je potreban zagrljaj.
Nastavnici koji su plaćeni manje nego što ih stoji da budu ovdje.
Oceani adolescenata koji dolaze po lekcije
ali nikada ne nauče plivati,
razdvoje se poput Crvenog mora kada zvono zazvoni.
Ovo je poligon za trening.
Moja srednja škola je Chicago,
namjerno raznolik i odvojen.
Društvene linije su bodljikava žica.
Odjekuju etikete poput 'običnih' i 'naprednih'.
Ja sam napredan ali kući idem s običnim učenicima
koji su vojnici na teritoriju koji ih posjeduje.
Ovo je poligon za treniranje za razvrstavanja običnih
od naprednih, ciklus koji se ponavlja,
izgrađen da reciklira smeće ovog sustava.
Trenirani od mladosti da kapitaliziraju
slova koja vas sada uče da kapitalizam odgaja,
ali morate pregaziti nekog da do tamo dođete.
Ovo je poligon za trening gdje jednu grupu
uče da vodi a drugu da ih prati.
Ne treba čuditi što većina mog naroda pljuje na mikrofonu,
jer je istina teška za progutati.
Potreba za diplomama zamrzla je mnogo ljudi.
Domaća zadaća je stresna,
ali kada dođete do doma svakog dana i vaš dom je posao,
ne želite pokupiti nikakve zadatke.
Čitanje udžbenika je stresno,
ali čitanje nema smisla kada osjećate
da je vaša priča već napisana,
bilo da ste mrtvi ili ste iza rešetaka.
Pisanje testova je stresno,
ali stvaranje Scantron testova ne zaustavlja
metke od pucanja.
Čujem kako obrazovni sustavi ne uspjevaju,
ali vjerujem da uspjevaju u onome za što su napravljeni --
da vas istreniraju, drže na pravom putu,
da uđu u trag američkom snu koji je iznevjerio
toliko nas.
(Pljesak)