Narrátor: Reggel nyolc óra.
Egy hideg reggelen Helsinki egy külső kerületében
ezek az általános iskolások az órájukra készülnek.
A mai első óra történelem, és az ókorról fognak tanulni.
Tanár: A gyerekek szövegeket olvasnak el párban az ókori Egyiptomról.
Mikor végeznek, kérdéseket teszek fel.
Mit tudtak meg a könyvből?
(A háttérben) Gondolom, mindannyian készen állunk.
Narrátor: A finn iskolarendszer évek óta a világ élvonalában áll.
Tanár: És ez az arany színű? Igen, Minttu?
(Minttu finnül válaszol)
Narrátor: Pedig ezek a gyerekek
fele annyi időt töltenek az osztályteremben,
mint az ausztrál gyerekek.
Aija Rinkinen: Az elsősöknek, akik ekkor hétévesek,
20 órájuk van egy héten.
Ez a minimum.
Ahogy idősebbek lesznek,
magasabb lesz az óraszám is,
de ez még így is kevesebb, mint sok más országban
Európában vagy a világ más részein.
Narrátor: Finnországban a tanár maga dönti el,
hogyan kívánja megtanítani az adott tananyagot,
és azt is, hogy ehhez milyen mértékben használ fel digitális eszközöket.
Minttu: (finnül) Egy piramis projekten dolgozunk.
Most például hieroglifákkal írjuk el a nevünket egy lapra.
Aztán pedig egy Classroomba feltöltött feladatot oldunk majd meg.
Narrátor: A 11 éves Minttu Latimarki engedélyt kér,
hogy kimehessen az óráról,
és felvehesse a munkát az iskolai büfében, amit diákok vezetnek.
Tanár: Persze, mehetsz nyugodtan. Rendben van.
Linton Besser: Szia. Szeretnék kérni egy sütit az operatőrnek,
egyet magamnak és két kávét.
Mennyi lesz ez?
Két euró 60 cent.
Mennyi is lesz a visszajáró?
Minttu: Két euró 40 cent.
LB: (finnül) Köszönöm.
Hagyhatok borravalót? Fogadtok el borravalót?
Minttu: Nem. Férfi: Nincs borravaló. Értem.
Narrátor: Finnországban az iskolai étkezés,
csakúgy mint a tankönyvek és az osztálykirándulás, ingyenes.
A gyerekek választhatnak, mit szeretnének,
együtt esznek a társaikkal és a tanáraikkal,
majd rendet is tesznek maguk után.
Később jó melegen felöltöznek, és kimennek játszani.
Vannak, akik lelkesen fociznak,
vannak, akik kosárlabdáznak,
és vannak, akik megvárják, míg kinyit a hokipálya.
Rossz időben is számos egyéb lehetőség várja a gyerekeket.
LB: Elképesztő dolgok vannak ebben a suliban.
Ahogy láttuk, kint van korcsolyapálya,
de itt bent is játszhatnak a gyerekek ebédidőben.
Van pingpongasztal, billiárdasztal,
és a hideg téli napokra van egy külön szoba
tele babzsákfotelekkel, kanapékkal –
a sarokban még Play Station is van.
LB: Nagyon gazdagnak tűnik az iskola.
Gondolom, több pénzt kapnak, mint más iskolák.
Igazgató: Nem. Minden iskola egyforma összeget kap.
A könyveket ...
Narrátor: Finnországban az iskolák nem működhetnek alapítványi formában,
és a szülőktől sem kérhetnek tandíjat.
A befolyt adókból minden iskolát egyformán finanszíroznak.
Igazgató: Ebben a rendszerben a diákok számára minden ingyenes.
Semmire nem kérünk pénzt a szülőktől.
AR: Azt szeretnénk, hogy az iskolák egyelőek lennének,
és egyenlő esélyekkel biztosíthatnák a szükséges oktatást.
Ezért a finanszírozásnak is egyformának kell lennie,
minden iskolát egyformán kell elbírálnunk.
(Matematika finnül)
Narrátor: Minttu Latimarki bátyja, Levi hetedikes.
Ezen a délutánon épp matematikaórája van.
Oona Arnez: Most nézzük át az utolsó fejezetet a következő vizsga előtt.
Narrátor: A finn diákok rendszeresen írnak teszteket,
de a tesztek eredményeit nem hozzák nyilvánosságra,
nem osztják meg.
Igazgató: Vannak országos mérések is,
A különbség az, hogy nálunk nem hasonlítgatják össze az iskolákat:
ez nem jó iskola, ez rossz iskola.
Az eredményeket arra használjuk, hogy a saját teljesítményünket értékeljük.
Narrátor: A finn oktatás talán legnagyobb előnye az oktatás minőségében rejlik.
Levi matematikatanára, Oona Arnez öt nyelvet beszél,
és tudományos fokozattal is rendelkezik.
OA: Mindenkinek, aki tanítani szeretne mesterdiplomát kell szereznie.
Én például matematika, kémia és fizika szakos tanár vagyok.
Finnországban a tanári pálya nagyon elismert.
OA: A tanár szakokra bekerülni is nagyon nehéz.
A jelentkezők mindössze kb. 10 százalékát veszik fel.
Ha az ember tényleg tanítani akar,
ez nem lehet a második, vagy harmadik, vagy sokadik cél.
Ez kell álljon az első helyen.
Szülő: Hiszek abban, hogy itt tudják, mi a legjobb a gyerekeinknek.
Nem vagyok tanár. Nincs ilyen végzettségem.
Ezért nem is avatkozom bele a tanárok munkájába.
Narrátor: Finnországban nem okoz különösebb gondot,
hogy jó iskolát találjunk a gyermekeinknek.
Szülő 1: Tudjuk, hogy az iskolák nagyon jók,
ezért nem kell kutatómunkát végezni.
Szülő 2: Szerintem ez Finnországban nem is kérdés.
Narrátor: Finnország nagyon más,
a népesség alacsony, a társadalom homogén.
Az oktatási rendszer viszont Ausztrália és más országok számára is tanulságos.
Igazgató: Azt mondanám, hogy olyan rendszert kell kiépítenünk,
ami bizalomra épül.
Narrátor: A legegyértelműbb kiindulópont az,
hogy az ország a tanárképzést jó befektetésnek tartja.
OA: A társadalom elismeri a pedagógusokat,
a szülők is tisztelik a tanárokat,
nem kérdőjelezik meg a munkájukat,
és ez Finnországban nagyon sokat jelent.