אתם מתעוררים,
לפני שאתם לוקחים את הטלפון הנייד,
אתם אומרים, "היום הוא היום!
"היום סוף-סוף אעשה מעשה!
"היום אקח את השליטה על חיי,
"ואלך לרופא.
"אני אטפל בעצמי ואבריא."
אז אתם מקריבים יום עבודה,
אתם יושבים שעה בפקק,
ואפילו מחכים חצי שעה לרופא.
בסופו של דבר הרופא נכנס,
וכל המתח שהצטבר בכם מתחיל להתפוגג.
באמצע שיחתכם
אתם שואלים את הרופא כמה שאלות:
"דוקטור, מהי הדיאטה הכי בריאה?"
הרופא עונה, "אינני יודע."
"בסדר, דוקטור. אמרת שיש לי נגיף בדרכי הנשימה.
"איזה נגיף זה?"
שוב: "אינני יודע."
אתם מתחילים לשאול את עצמכם
אם הרופא הזה קיבל הכשרה מתאימה.
לבסוף אתם שואלים,
"דוקטור, מהי הסיבה לעליה במספר מקרי האוטיזם?"
אתם שומעים: "אינני יודע" והתסכול שלכם מגיע לשיא.
בואו נעצור לרגע את התרחיש הזה.
עכשיו אסביר לכם מדוע אינכם צריכים לחוש תסכול,
אלא להעלות על נס את האנשים שלא חוששים לומר, "אינני יודע".
נושא הכנס הזה הוא "רשיון לדעת."
אבל אני מקווה שאחרי ההרצאה הזאת
תהיו גאים להצהיר שיש לכם רשיון לומר, "אינני יודע".
שמי ד"ר מיכאיל ורשבסקי.
כפי שנאמר קודם לכן, אני מוכר בעיקר כ"דוקטור מייק".
אני רופא שעוסק ברפואת המשפחה במרכז הרפואי "אוברלוק" שבארה"ב.
במקרה, אני הרופא עם הכי הרבה עוקבים במדיה החברתית:
3.5 מיליון מנויים.
זה נותן לי עמדת תצפית ייחודית
ביחס למגיפה בתחום שירותי הבריאות
שזוכה למעט מאד תשומת-לב,
הלא היא מגיפת האי"ה.
מגיפת המומחים מסוג "אני-יודע-הכל".
יש יותר מדי מומחים כאלה,
שטוענים שיש להם כל התשובות
בעוד שלכל הקהילה המדעית יש שאלות.
זה אולי יפתיע אתכם,
אבל אתם ואני, חלקית, אם לא יותר,
אשמים במגיפה הזאת.
כשמישהו אומר לנו שהוא לא יודע,
אנו מהירים לשפוט, מהירים לפטור אותו בזלזול.
ובדרך אפילו פחות מודעת אנו תומכים בהם בקליקים שלנו.
אנו מקליקים על כותרות קליטות,
אנו מקליקים וקונים תרופות פלא.
בעולם הרפואה
ישנם שני מצבים שבהם מומחי האי"ה משגשגים.
הראשון הוא האזור האפור.
זה קורה כששאלה בתחום הרפואה
עוד לא זכתה מהמדע המודרני לתשובה סופית.
למשל, לגבי העליה במספר מקרי האוטיזם.
אם תשאלו רופא כנה ומעודכן, הוא יענה, "איננו יודעים."
אך אם תשאלו מומחה אי"ה, הוא יזרוק לכם איזו תיאוריה,
ובאופן משכנע מאד,
עד כדי כך שזה אולי יקדם את הקריירה שלו.
זאת הבעיה עם מומחי האי"ה.
מקום נוסף שבו הם פורחים
הוא ברגעים שבהם הרפואה הנכונה הוכיחה
שתוצאה חיובית ומוחשית ניתנת להשגה אך ורק
בעבודה קשה ובמסירות.
דיאטה, התעמלות, שינה;
הדרך לשפר את כל אלה היא באמצעות עבודה קשה.
אבל מומחה אי"ה יראה לכם קיצור-דרך.
ואני בטוח שרבים מכם מכירים את קיצורי הדרך האלה.
למשל, קיצור הדרך של דיאטת הפלא להרזיה
המוכרת כ"דיאטת עוגיות".
או אפילו תכנית הפלא לניקוי רעלים
שתטהר לכם את הגוף באמצעות מיצים
ותחזק את המערכת החיסונית שלכם.
איך מומחי האי"ה האלה
גורמים לכם להתעלם מראיות ועצות מדעיים אמיתיים
ולהקשיב לתיאוריות שלהם?
הם עושים זאת ע"י הפעלת לחץ.
כשהמוח שלכם נתון בלחץ, קל מאד להשפיע עליו.
יש ספר נהדר בשם "המוח המושפע".
ויש בספר הזה דוגמה נהדרת שאני רוצה להציג לכם.
ה-11 בספטמבר, 2001 בעיר ניו-יורק,
אחד מפיגועי הטרור הקשים בכל הזמנים.
ביום שלמחרת הפיגועים,
המצוקה בעיר ניו-יורק היתה בשיאה.
די באדם אחד שיתרוצץ בצעקות כדי לגרום למאות לעשות כמוהו.
אם זה היה אותו אדם יום לפני פיגועי הטרור,
מה היה קורה?
המון תושבים מקומיים היו צופים בו מתרוצץ ואומרים,
"עוד ניו-יורקי משוגע."
המוח פשוט לא מגיב היטב ללחץ.
כמנגנון הישרדות,
המוח נעזר בלחץ כדי לקבל את השפעת הרוב.
אז מה שמומחי האי"ה עושים,
הוא להפריח מלים כמו "סרטן", "מחלות", מוות",
ולפעמים אפילו לערב את המשפחה שלכם.
ככה הם לוכדים אתכם.
בגלל התהילה שלי במדיה החברתית
אני מוצא עצמי בצומת מעניין מאד בין שיווק לרפואה.
תפקידו של משווק הוא למכור מוצר או לקדם מותג,
ולשם כך הוא לומד להכיר את הנפש האנושית,
במטרה למצוא את הדרך הטובה ביותר לעשות זאת.
לעתים קרובות הם מקשרים בין מוצרים לידוענים, כדי להשיג תוצאות משופרות,
כי ידוע להם שכאשר פרצוף מפורסם נותן את הייעוץ,
הם ימכרו יותר מוצרים.
אהיה גלוי איתכם.
קיבלתי כמה הצעות כאלה, בסכום כולל בן שבע ספרות,
כדי לתמוך במוצרי אי"ה.
אני!
תארו לעצמכם כמה מקבל ידוען אמיתי אם אלה העסקות שהוצעו לי.
עזבו,
דמיינו כמה החברות האלה מרוויחות ממוצרי אי"ה
אם הן מסוגלות לשלם סכומי-עתק כאלה.
תראו, אני מבין,
אנו חיים בעולם מהיר.
אנו רוצים תשובות מהירות ותוצאות עוד יותר מהירות.
אבל לפני שתפתחו בחיפוש נואש אחר תשובות וקיצורי-דרך,
בואו נדבר על המומחה האמיתי.
מומחה אמיתי לא רק מחפש
את הראיות המדעיות הנוכחיות והכי מעודכנות,
אלא גם מתייחס להיסטוריה.
כמה פעמים שמעתם רופאים שמחליטים ואחר מתחרטים
בנוגע לתועלת ולסיכונים שבקפה,
משהו שכולנו שותים מידי יום?
ב-1981, ה"ניו-יורק טיימס" פירסם מחקר
שקבע ששתי כוסות קפה ביום מגדילות את הסיכון לסרטן הלבלב.
ב-2017 טענו שהקפה מאריך חיים.
רופאים נהגו להמליץ על העישון להרפייה ממתחים.
פעם האמנו שהקזת דם, להגיר את דמו של החולה,
היתה אמצעי לריפוי זיהומים.
זה לא אומר שהרופאים אינם חכמים.
זה אומר,
שדעתו של מומחה היא ההוכחה הגרועה ביותר, וצריכה להיחשב כזאת.
תפקידנו, כמומחים אמיתיים, הוא להסביר זאת לציבור הרחב.
שאלו כל ד"ר לרפואה באולם וגם הוא יאמר לכם זאת:
ככל שהוא מקדיש יותר שנים ללימוד נושא מסוים,
כך הוא מבין שאיננו יודע,
לנוכח כל שאלותיכם.
כי ככל שיש לכם יותר שאלות,
זהו סימן לתבונה.
ראו, זה איננו דיון תיאורטי בלבד,
שבו אנו עוסקים בשינוי פילוסופי ובדברים כאלה;
יש לי כמה עצות מעשיות לכולכם.
מס' 1:
שפרו את השאלות שלכם
לרופא שרושם לכם טיפול או שאומר לכם לא לקבל טיפול.
שאלו, "דוקטור, למה אני זקוק לאנטיביוטיקה הזאת?
"אני בכלל צריך אותה?"
כשמומחה אי"ה טוען שיש תרופת-פלא שתרפא את מה שיש לכם,
שאלו אותו איך ייתכן שיש מיליוני רופאים בעולם
שלכולם יש אותו יעוד, יעוד יחיד,
לחסל מחלות ולשקם את הבריאות המיטבית,
שאינם מסכימים איתו.
איך זה שאותם חמישה מומחי אי"ה מופיעים בסרטי תעודה
ומספרים סיפורי אימה על כל המחלות שלכם.
שנית:
הבינו משהו במחקר.
לעתים קרובות, מומחי האי"ה יצטטו מחקר בודד,
כדי לשכנע אתכם בתיאוריות שלהם.
למשל, הסערה האחרונה סביב אוטיזם וחיסון ילדים.
הסערה קמה בגלל מחקר יחיד,
שהקיף 12 נבדקים
ובוצע ע"י רופא
שממצאיו הופרכו והוא איבד את רשיונו.
אבל ילדים ממשיכים למות.
אז מחובתכם להיות מודעים למחקר הזה.
אומר לכם איך לעשות זאת.
עליכם לדעת שהמחקר הטוב ביותר הוא המטא-מחקר.
מדובר בשילוב של מחקרים ולא במחקר בודד,
שמצמצם את הסבירות למקריות והטיות בתוצאות.
דעו לכם שמחקרים חדשים אינם בהכרח טובים מהישנים.
דעו לכם שהמחקרים שמתמקדים בסמני המחלה
אינם בהכרח טובים מאלה שמתמקדים בתוצאות
ובהתפתחויות של המחלה.
ולא משנה איזו פריצת-דרך מככבת בתקשורת,
לא קיים מחקר אחד ויחיד
שישפיע מספיק על עולם הרפואה
לשנות את התקן הטיפולי.
הוא עשוי להנחות אותנו,
הוא עשוי להתקשר לכלל הראיות הקיימות.
כך שנוכל להבין
מהן התוצאות האמיתיות ומהי משמעותן.
ולבסוף, מס' 3:
אל תתייחסו בביטול לאנשי מקצוע הרפואה
שאומרים, "אינני יודע".
אלא עליכם להסיק שאותו רופא או אותה רופאה מודעים לעצמם,
הם מכירים במגבלות הידע המדעי,
והכי חשוב -
הם לא מעוניינים להקל על משקל הארנק שלכם.
בואו נעבור מעידן הטיהור בעזרת מיצים
לעידן שבו נשפוט את הרופאים לא לפי תשובותיהם,
אלא על פי איכות שאלותיהם.
אל תחששו לומר, "אינני יודע."
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)