Totul începe cu o numărătoare inversă.
Pe 14 august 1947, o femeie din Bombay intră în travaliu
pe când acele ceasului se apropie de miezul nopții.
În toată India, oamenii așteptau declarația de independență
după aproape două secole de ocupare și conducere britanică.
Exact la miezul nopții,
un copil smiorcăit și două națiuni noi se nasc în perfect sincron.
Aceste evenimente stau la baza „Copiilor din miez de noapte”,
un roman uimitor al scriitorului britanic de origine indiană Salman Rushdie.
Copilul care are exact vârsta noii națiuni e Saleem Sinai, eroul romanului.
Firul narativ acoperă peste 30 de ani din viața sa,
sărind în timp, înainte și înapoi,
pentru a specula secretele familiei și mistere bine înrădăcinate.
Acestea includ cea mai mare enigmă dintre toate:
Saleem are puteri magice care par legate de momentul nașterii sale.
Și nu e singurul.
Toți cei născuți în sau aproape de miezul nopții
sunt înzestrați cu puteri extraordinare:
precum vrăjitoarea Parvati, un magician spectaculos;
și Shiva, adversarul lui Saleem, un războinic înzestrat.
Cu puterile lui telepatice,
Saleem creează conexiuni cu o rețea vastă a copiilor din miez de noapte,
printre care un personaj ce poate trece prin timp și oglinzi,
un copil ce-și schimbă genul când se scufundă în apă,
și siamezii multilingvi.
Saleem joacă rolul unui ghid încântător prin întâmplările magice
și prin contextul istoric.
Deși ziua lui de naștere e o sărbătoare,
ea marchează o perioadă zbuciumată din istoria Indiei.
În 1948,
liderul mișcării indiene de independență, Mahatma Gandhi, a fost asasinat.
Independența a coincis și cu partiția
care a separat India controlată de Anglia
în două națiuni: India și Pakistan.
Asta a dus la izbucnirea războaielor Indo-Pakistaneze din 1965 și 1971.
Saleem explorează toate acestea și chiar mai mult,
urmărind înființarea statului Bangladesh în 1971
și starea de urgență declarată de Indira Gandhi.
Vastul cadru istoric e un motiv pentru care „Copiii din miez de noapte”
e considerată una dintre cele mai revelatoare opere
din literatura postcolonială scrise vreodată.
Acest gen tratează în general existența oamenilor care trăiesc
în țări care au fost sau sunt colonizate și explorează urmările prin teme precum:
revoluție, migrație și identitate.
Rushdie, născut în 1947 precum Saleem, a fost educat în India și Anglia
și e recunoscut pentru istoriile sale transcontinentale,
comentariile politice și realismul magic.
El îmbogățește „Copiii din miez de noapte”
cu o varietate de referințe culturale indiene și pakistaneze,
de la tradiții familiale la mâncare, religie și povești folclorice.
Scriind noaptea sub privirea grijulie a iubitei sale, Padma,
structura narativă al lui Saleem amintește de cea din „O mie și una de nopți”,
în care o femeie pe nume Scheherazade
îi spune regelui ei o serie de povești pentru a rămâne în viață.
Așa cum crede Saleem,
1001 e „numărul realităților nocturne, magice și alternative.”
Pe parcursul romanului,
Rushdie ne amețește cu multiple versiuni ale realității.
Uneori, pare că citești un rollercoaster.
Saleem narează:
„Cine și ce sunt? Răspuns: sunt orice lucru și orice ființă
a căror existență în lume au afectat și au fost afectate de existența mea.
Sunt tot ce se întâmplă după ce am plecat și nu s-ar fi întâmplat de n-aș fi venit.
Și să nu credeți că reprezint un caz excepțional:
fiecare „eu”, fiecare dintre cei peste șase sute de milioane câți există
conține o multitudine asemănătoare.
Repet pentru ultima oară:
ca să mă înțelegeți, trebuie să înghițiți o întreagă lume.”
Narațiunea lui Saleem îți taie respirația deseori.
Chiar și când Rushdie prezintă consecințele cosmologice ale unei vieți,
el se întreabă dacă putem condensa istoria într-o singură narațiune.
Subiectul care te acaparează și personajele care își schimbă forma
au stârnit o continuă fascinație și prețuire.
„Copiii din miez de noapte” a câștigat prestigiosul premiu Man Booker Prize
în anul publicării sale,
iar în competiția din 2008, când bătălia s-a dat între toți cei 39 de câștigători,
a fost numit cel mai bun dintre toți câștigătorii.
Într-o capodoperă de proporții epice,
Rushdie dezvăluie că nu există adevăruri singulare,
că e mai înțelept să crezi în același timp în mai multe versiuni ale realității,
că ținem mai multe vieți în palmele noastre
și că experimentăm mai multe momente într-o singură bătaie a ceasului.