У 1832 році математик Карл Гаус
та професор фізики Вільгельм Вебер сконструювали
систему, яка дозволяла їм зв'язуватися один з
одним на відстані, поки вони працювали над експерементами
з'єднавши обсерваторію з фізичною лабораторією.
Вони розв'язали дійсно важливу проблему,
яка була більше ніж просто загадка:
як надсилати всі літери алфавіту,
використовуючи тільки крапки або тире.
У їх системі був використаний гальванометр,
оскільки було відомо, що електричний струм, що проходить через
котушку, яка створює магнітне поле, вказуючи через
центр петлі, може відхиляти стрілку.
Але замість просто дистанційного переміщення
у їх системі використовується перемикач, який може миттєво
змінити напрямок струму.
Це може призвести до зміни напрямку руху
магнітного поля навколо котушки,
і стрілка повинна відхилятися або вправо,
або вліво, залежно від напрямку струму -
таким чином, даючи їм дві різні події
або "символи" - відхилення вправо або вліво.
Найголовніше, він коротшими символами
позначив найбільш поширені букви.
[Наприклад,] 'А' позначалася одним відхиленням враво.
'E' позначалася відхиленням вліво
Для менш поширених літер він використав довші коди,
наприклад "К" позначалася трьома відхиленнями вправо.
На той час швидкість передачі
становила близько 9 літер за хвилину
Всі наступні телеграфи з магнітною стрілкою
мали схожі обмеження
і це було проблемою інженерів.
"Швидкість передачі" була повільною.
Тепер швидкість передачі визначається
числом відхилень за хвилину,
які можна точно передати або прийняти.
І якщо сигналів буде більше,
ніж приймач зможе сприйняти,
це призведе до помилок.
Можна порівняти це зі швидкою грою на піаніно -
ноти зливаються і їх важко розрізнити.
Із плином часу швидкість передачі
поступово збільшувалася.
Одна з інновацій
полягала у додаванні маленького магніту
з зовнішнього боку котушки.
Це допомагало повернути стрілку назад
у нейтральне положення, після кожного відхилення.
Завдяки цій конструкції телеграфи з магнітною стрілкою
стали широко поширеними у Європі.
Electric Telegraph Company
була першою громадською телеграфною компанією.
Вона була заснована у 1846 році, після того, як
її засновники купили патент на телеграф з магнітною стрілкою.
Проте швидкість таких телеграфів
ніколи не перевищувала 60 літер за хвилину.
Причина була у тому, що стрілка не могла рухатися швидше
ніж одне відхилення в секунду.
Тому спочатку приймала від кожного клієнта
по одному повідомленню,
що складалося з приблизно двадцяти слів,
приблизно як довжина повідомлення в Твіттері.
У 1848 році одне повідомлення
з Лондона до Едінбурга коштувало 16 шилінгів.
На той час ця сума складала
тижневу зарплатню власника магазину.
Таким чином, спочатку ця технологія
була недоступна для простих людей.
У США комерціалізація телеграфу
відбулася завдяки портретисту Семюелю Морзу,
який спостерігав за розвитком
магнітного телеграфу у Європі.
Роль Морзе важлива. Саме він зосередився на тому,
як прискорити швидкість передачі літер.
Він відмовився від стрілки.
А в 1838 р. він зареєстрував патент,
який базувався на ідеї, що електричний струм
може перериватися
і ці паузи можуть щось значити.
Його метод кодування пауз
був досить складним: заплутана система
зубчастих коліс, важелів і електромагнітів.
Проте його система була значно спрощена
завдяки співпраці з Альфредом Вейлом.
Це призвело до того, що писати повідомлення стало можливо завдяки
простому пружинному важелю (ключу),
яким можна управляти натисканням пальця.
На приймальному кінці був пружинний важель,
який можна бутло тягнути та відпускати
за допомогою сильного електромагніту.
Щоб створити різницю між відхиленням вліво-вправо ,
він зробив різними довжину клавіші, або ширину імпульсу.
Натискання перемикача протягом дуже короткого часу
називається " точка.'
"Точка" вважається
базовою одиницею азбуки Морзе.
Натискання перемикача протягом
трьох одиниць часу називається "тире".
[ЗВУК ЛІТЕР, ЩО ВІДПРАВЛЯЮТЬСЯ ЗА ДОПОМОГОЮ АЗБУКИ МОРЗЕ.]
Інтервал абсолютно вірний.
У символі дуже малий інтервал
між точками та тире.
Да-да діт.
[ЛІТЕРА, НАДІСЛАНА ЗА ДОПОМОГОЮ АЗБУКИ МОРЗЕ.]
Да-да діт діт.
[ЛІТЕРА, НАДІСЛАНА ЗА ДОПОМОГОЮ АЗБУКИ МОРЗЕ.]
Це і було ключем
до їхнього способу кодування.
Починаючи з першої точки або тире - лівої, чи правої гілки
яка, в свою чергу, веде до наступної точки, або тире і так далі.
Схема призначала коротшу послідовность символів
найбільш імовірним літерам;
частота вживання літер визначалася
частотою використання їх у книгах.
Тож вершина дерева,
така, як одна точка, позначала "Е",
а одне тире - "Т".
Якщо ми підемо деревом вниз,
то дійдемо до літер, які рідше використовуються.
Згідно з системою після літер іде пауза, довжиною у 3 одиниці.
Інтервал між символами в слові або в групі
рівномірний,але довший.
[ЛІТЕРА, НАДІСЛАНА ЗА ДОПОМОГОЮ АЗБУКИ МОРЗЕ.]
Важливо розуміти, що сенс у цих повідомленнях
переплітається зі швидкістю їх надсилання.
Ви дивуєтеся, що належна відстань
між літерами настільки важлива?
Або це не більше ніж примха,
як, наприклад, каліграфічний почерк?
Якщо ви так думаете, ви помиляєтесь. І я покажу чому.
[ЛІТЕРА, НАДІСЛАНА ЗА ДОПОМОГОЮ АЗБУКИ МОРЗЕ.]
Точка до точки,тире до тире, вони співпадають.
Тільки пробіл дозволяє розрізняти
одне слово від іншого.
Що ж, надішлемо слово "Paris" (Париж);
спочатку ми повинні уявити це, як
'P [пробіл] A [пробіл] R [пробіл] I [пробіл] S.'
Швидкість передачі даних цієї системи безпосередньо пов'язана
з темпом сигналу.
У тренувальних відео були використані аналогії з музикою.
Він надіслав стандартне тест-слово: " Париж".
І ось вам, будь ласка.
Кожен пік-це точка - або тире.
Кожна западина - пробіл.
Це відмінна передача. Рівномірна й ритмічна.
Це приклад поганого повідомлення.
Те ж слово " Париж" виглядає інакше.
Нерегулярні точки та тире. Безсистемні інтервали.
Немає однорідності. Немає ритму.
Дивно, саме простота цієї кодової системи
набагато прискорила процес передачі,
порівняно з кнопками чи важелями,
які використовувалися в магнітних телеграфах у Європі.
Швидкість предачі піднявся до 135 літер за хвилину
або навіть більше, з натренованим оператором.
І 24 травня 1844 року, першим успішно переданим
було повідомлення: "Дивні діла твої, Господи?"
І наступного дня "New York Tribune" сказала:
"Відбулося диво! Простір
більше не має значення."
Вважається, що в той час 90% повідомлень
передавалися буквально "на спинах коней".
Відразу ж, дана технологія стає важливою
в успіхах військових, газет, фінансових трейдерів,
організацій по боротьбі зі злочинністю та ін.
Весь бізнес, що залежав від інформації,
тепер залежав від телеграфу та коду Морзе.
До 1900 року ціни впали до
30 центів за повідомлення, тому що трафік виріс
до більш ніж 63,2 млн повідомлень, відправлених в той рік.
Оскільки, люди почали використовувати цю систему,
вони почали думати, як заощаджити гроші.
Це призвело до популяризації книг, де у слові
були закодовані цілі речення.
Наприклад, слово 'Blade' насправді означало:
Будь ласка, назвіть та забронюйте місце проживання
для мене та моєї родини.
Телеграфні компанії не схвалювали це явище,
оскільки вони втрачали прибуток.
Менше літер - менше прибутку.
Тепер стало ясно, що інформація була відносним поняттям.
Була потрібна конкретна інформація.
Очевидне питання залишалося без відповіді.
Якщо ви передаєте інформацію,
незважаючи на спосіб передачі,
як зробити так, щоб все було чесно?
Більше інформація не вимірювалась
кількістю літер.
Переклад на українську: Марія Райчева, рев’ювер Юлія Гулакова, благодійний фонд “Magneticone.org”